ФІГУРКА-8
Вибачте.
А ви не знаєте, в цьому печиві є вершкове масло?
Я шукаю печиво без масляного жиру.
Агов. Можна вас?
Ви про печиво зі смаком лайна?
Ні, я про печиво з кукурудзяною або ріпаковою олією.
Для здоровʼя серця.
Уявне печиво.
Шейла у своєму репертуарі. Хоче все й одразу.
- Печиво без жиру? - Фантазія.
Дитяча егоїстична фантазія.
Самоконтролю в неї не було ніколи.
І грудей.
Хіба це злочин - не бажати серцевих захворювань?
...гола - як десятирічний хлопчик.
Що з вами таке?
Як дошка.
Зніми кофтинку.
Так, зніми.
Нічого я не зніматиму.
Знімай.
Я не зніматиму кофтинку.
Знімай.
- Не зніму. - Знімай.
Ні! Перестаньте!
- Знімай. Знімай. - Ні!
- Знімай. Знімай. Знімай. - Ні! Перестаньте! Ні!
РИТМІКА
З тобою все добре?
Так. Вибач. Я не хотіла тебе розбудити.
Я просто бачила сон.
А про що?
Нічого особливого.
Нічого важливого.
Я пишаюся твоїм вчинком на ТБ. Ти так сміливо розказала всім правду.
Дякую.
Мені добре.
Приємні відчуття від цього вчинку.
Бо це надихнуло мене про щось тебе спитати.
Питай.
Ти постійно говориш про свою сусідку,
на зріст - метр з кепкою, відгукується на імʼя Майя.
От би познайомитися.
Правильно.
- Справді? - Так!
Так, однозначно. Але є ще Денні.
Знайомитися з ним я не дуже хочу.
Треба подумати, як до нього з цим підійти...
спочатку.
Він нарешті тримається на відстані від мене,
і я не хочу розхитувати човен.
Логічно.
Але...
Ну, я...
Ти боїшся сказати Денні, що я хочу познайомитися з Майєю,
чи розказати йому про мене?
Що ти хочеш на вечерю?
Ти їла щойно виловлену рибу?
Бо там, біля пірса, рибалки, які ловлять на вудку, і...
Це буде щось принципово нове.
А знаєш, навіть не думай. Не турбуйся.
Дочекайся вечора. Домовилися?
Не обовʼязково було їхати сюди.
Почніть з незначного і просувайтеся до важливого.
Ранок Марії починається в парку,
де вона умовно пропонує Ґрейс перекуску з яблук і бананів,
а потім усе зʼїдає сама.
Це Марія в клубі.
Сперечалася з працівницею 45 хвилин про температуру в басейні.
Потім пригостила весь персонал обідом, щоб загладити свою поведінку.
Це сталося на тому тижні, двічі.
Тут вона намагається погладити тюленя, і її сварить полісмен на велосипеді...
Ну все, досить. Переходьте до суті.
Містере Брім, усе це повторюється.
Я можу й далі за нею стежити. Години оплачувані, я не проти.
Але мені здається, ви могли б самі... спитати, чим вона займається.
Повідомте про витрати моїй секретарці в трейлері.
Дякую.
Мені сорок років.
Плюс-мінус.
І за ці роки приблизно мільярд годин я провела
перед дзеркалом.
І найчастіше гидувала побаченим.
Нахилилися. Присіли. Оберти плечима. Плечі.
Але насправді я не бачила там себе.
Так довго дивилася в дзеркало і не бачила, що в ньому.
Тому я вирішила спробувати щось нове.
Трохи струснутися.
Відтепер у «Тілі від Шейли» нове правило:
більше ніяких дзеркал!
- Підтримуєте? - Так!
Пострибаймо. Чотири, пʼять, шість, сім, вісім.
- Ви - це ваше самопочуття, правда ж? - Так!
- Ми тут, щоб почуватися сильними. - Так!
Ми хочемо щось дати своєму організму, а не забрати в нього.
Хто готовий до революції?
А може, бджоли?
Спустити на неї рій бджіл?
В принципі, так.
Ну, мені таке подобається. Дуже.
Але їх важко перевозити.
Є таке. І ще купа інших причин
не «спускати на неї рій бджіл».
Назвала мене брехухою.
Оцей на мене вирячився.
Що це за дурне шоу?
Що значить - вирячився? Це ж лялька.
По-моєму, ця робота погано пахне.
Треба валити. Ходім, сонце.
Валити не можна. Ми підписали контракт.
Не памʼятаю, щоб підписувала.
Люди, просто послухайте мене.
Господи Ісусе всемогутній.
Я говорила з Гартманом.
Від реклами печива не відмовляються.
Просто ставлять на паузу, доки не вщухне буря, яку здійняла Шейла.
Вона використала телебачення. Вдарила в найболючіше місце. Мій дім.
Треба ще раз подумати про бджіл. Чи шершнів. Ці кусають не раз.
Ні. Навіть не думайте. Годі про довбаних бджіл.
Вибачте...
Люди, будь ласка, дозвольте пояснити,
що «Алфавітна алея» - не просто якесь там дитяче шоу.
Це улюблене шоу Шейлиної дочки.
Поки чекаємо, доки вщухне буря, ми ще й...
Бʼємо її в найболючіше місце. Її дім.
Точно. Як сказав би мій дядько Петті, «даємо зрозуміти».
А ти хвора збоченка.
Ти йому подобаєшся.
Дивовижно. Дякую, що були зі мною.
- І памʼятайте: більше ніяких дзеркал. - Ніяких дзеркал!
Дякую! Підпишіться на розсилку! Так.
- Я посадила журналіста в кабінеті. - Дякую.
Не втрачай пильності.
Щоб він не витяг з тебе більше, ніж хочеш розказати.
Фіделіє, це ж лише журналіст. Не диявол. І навіть не юрист.
Ну, він красивий.
Так само, як і диявол.
Твоя секретарка мене впустила. І нічого не спитала.
- Їй варто бути обачнішою. - Вона прийняла тебе за іншого.
А хто я тепер для тебе?
Якби вона спитала, а я мав би щиро відповісти,
я б не знав, що сказати.
Я ж тобі не телефонувала, правда?
Ні. Цього разу я прийшов з власної ініціативи.
Я випробував твою пораду з Марією, хотів повести її до фахівця.
Але успіху не мав.
Повести її? Проти волі?
Ні, я спитав. А вона відмовилася,
і це було для мене новим неприємним досвідом.
Ти не звик до того, щоб тобі відмовляли.
Суть не зовсім у цьому. Ти, наприклад.
Ну, все було не так.
А ти сама когось відвідуєш? Фахівця з психічного здоровʼя?
Зараз ні, але відвідувала.
І допомогло?
Покажи, як це.
Мені сісти?
Чи, може, лягти?
Лежачи більше розслабляєшся.
Як ти сьогодні почуваєшся?
- Ясно. Сумніваюся, що це... - Ні. Просто...
Як ти сьогодні почуваєшся? Твої почуття?
Що ж.
Я... почуваюся...
спантеличено.
Пригнічено.
Невпевнено. Розчаровано.
- Це почуття? - Якщо ти так думаєш.
А якісь правила є чи нема?
Правила існують, але переважно це простір для говоріння.
І за ці стіни воно не вийде.
Це як молитва.
Але з професіоналом, якому ти можеш довіряти.
А як знати, що він вартий довіри?
Ніяк. Ти просто вирішуєш це для себе.
Тобто це віра.
Я більше не довіряю Марії.
Я найняв людину стежити за нею. Замість того, щоб спитати. Прямо.
А чому, я не знаю.
Чого ти боїшся?
Я не боюся нікого.
Але...
А ти чого боїшся?
Що побачать... хто я насправді.
Тому, звичайно ж, ти пішла на телебачення.
Це не вся «я».
Бачив би ти, як люди поводилися після її заняття.
Люди завжди такі радісні до заняття і в процесі,
але після тої сповіді в прямому ефірі
вони буквально в чергу ставали, щоб до неї доторкнутися, наче вона - Ісус.
Вони її обіймали, плакали,
розказували, яка вона для них важлива.
І тепер цілком логічно буде, якщо вона напише книжку.
Книжку? Вона пише книжку?
Так.
Самвидав у наші дні доступний кожному.
Чудово. Молодець вона.
Ні, їй запропонувало аванс якесь видавництво.
Із Західного узбережжя?
Нью-Йорк.
Вона йде...
Вона йде на телебачення, говорить про свої проблеми,
і їй замовляють написати книжку?
Очевидно.
Слухай...
а ти там унизу скінчив?
Бо я - ще ні.
Ясно.
Добре.
Я хочу написати книжку.
Вуаля.
Це дуже красиво.
Морський окунь, смажена картопелька і - а тепер увага...
брюссельська капуста.
Я знаю. Усім вона огидна.
Бо її вбивають варінням.
А до неї треба ставитися з належною повагою.
- Не знаю, як ти... - Цей овоч...
...а я вже збуджена, як коза.
Якщо він і далі втиратиме про капусту,
я сповзу зі стільця.
Вибач. Я забагато базікаю!
З їжею мене заносить.
- Вибач. Заносить. - Ні, це дуже мило.
Ти так захоплюєшся овочами.
А я...
Будь ласка, продовжуй.
Ну, секрет у тому, щоб бланшувати
зовсім недовго,
бо тоді вона розкриється.
Це як вікно...
Вікно? У що? В нудоту?
Ти такого не любиш і не хочеш.
Ти хочеш у той номер, до містера Мормона, пустувати.
А не слухати балачки Томатоголового про скороварки чи що там.
Усе. Досить.
Так.
Ні, я... Вибач. Досить пояснювати.
- Так. Ну... Так. - Скуштуймо.
- Смачно. - Клас.
- Смачно, дякую. - Тут є... Добре...
Сіль, якщо треба.
Я не пересолюю.
Усім пофіг на сіль.
- На сіль - ідеально. - Так.
До речі, я маю тобі сказати.
Шкодую, що я тиснув на тебе з Майєю.
Тільки цього тобі бракувало.
А цей тип може щось сказати, не розшаркуючись?
Питати мене про Майю - це нормально.
Ти заслуговуєш на кращого. Набагато, набагато кращого.
І я поговорю з Денні, при нагоді.
- Зможеш? - Вона ж сказала!
- Будь мужиком, а не вайлом! - Господи, перестань! Будь ласка.
Добре...
Вибач.
- У мене був важкий день... - Не треба пояснювати.
- ...і я хочу насолодитися... - Так.
- Я думаю, якщо ми просто... - ...цим. Зараз.
Вечеряймо.
Риба просто...
- Може, й присолю трохи... - Суть у тому...
Довго тримали в офісі?
Так, сьогодні найдовше.
Ти явно працював над чимось понаднормово.
Деб, не задовбуй.
Розслабся. У тебе хтось є. Я за тебе рада.
Але я б хотіла познайомитися з цією жінкою та її двома дітьми.
З твоїх слів вона така ефектна...
Це Фіделія, ясно? Асистентка Шейли.
- Ні! - Ну от. Ясно? Господи боже.
Поки ти нічого не сказала... Ані слова, чорт забирай,
просто знай, що їй трохи за двадцять, але вона скороспіла...
- а ще інтуїтивна. - Шейла здетонує.
І давно тобі не насрати на думку Шейли?
Ти її називала «бродяжка-хамелеон».
Десять років тому. А тепер я її побоююся.
І тобі варто.
По телевізору склалося враження, що вона тепер - важлива персона.
- Я знаю, так і є. - Боже мій.
Ти й досі в неї закоханий, дурко?
Так хочеш її повернути, що підбираєшся якнайближче.
Піду обійму дочку.
- Чудово. - Бо день був жахливий.
Чуєш, Денні? Спочатку в душ.
Думала, ти весь вечір працюватимеш.
Міг би, але не працюю.
Сьогодні в продуктовому бачила твою помічницю.
Вона думала, що непомітна.
Але я виросла в Хуаресі. Я знаю, коли за мною стежать.
Розкажеш, у чому ти мене підозрюєш?
Таке враження...
що я тебе більше не знаю. Наче...
А коли ти відправив свою найманку, щоб ходила за мною в секції овочів,
це якось допомогло?
Не допомогло.
Не те щоб я тобі не довіряв.
Просто я вже не знаю, що зробити, щоб зберегти цей шлюб.
А тобі й не варто.
Довіряти мені.
Коли ми з тобою планували ще одну дитину...
Пробували зачати ще одну дитину,
я ходила до спеціального лікаря не з нашої громади,
університетського лікаря.
Він сказав, що яйцеклітин у мене вдосталь.
Більш ніж удосталь.
Тобто труднощі, які в нас виникли, були з твого боку.
Там запропонували рішення, але я знала, що ти його не схвалиш.
Я думала, що й сама не схвалю.
Але невдовзі я опинилася в тому кріслі
і дозволила запліднити мене чужою спермою.
І саме так у нас зʼявилася благословенна Ґрейс.
Наша дочка.
І саме так я зробила необхідне, щоб,
як ти кажеш, «зберегти цей шлюб».
Що ж, дам тобі зняти робочий одяг
і розігрію тобі печеню.
- Привіт. - Привіт.
- Зайдеш? - Аякже.
- Чудово. Як там робота? - Я хотіла тебе попросити...
Вибач. Кажи.
Я зустрічаюся з чоловіком.
Ясно.
Його звати Карлос, і він... Ми
думаємо, що пора йому познайомитися з Майєю.
Аякже, так.
Ну, ти знаєш, прекрасно.
Це ніби як природний процес у таких справах.
Було б дивно, якби твій кавалер не познайомився з Майєю.
Наче у вас два окремі життя.
- А це на тебе зовсім не схоже. - Денні, попустися.
У нас була така домовленість...
- Я теж зустрічаюся. - ...якщо хтось із...
- Ага. - І вона чудова.
Ми не поспішаємо,
але я відчуваю спокусу трохи прискорити події.
Де познайомилися?
На роботі.
- А Майя знайома з цією людиною? - Важко сказати.
- Що? А це як? Що... - Мамочко! Гарний у мене наряд?
Так.
Нічого собі.
- А що це таке? - Вона не від мене набралася.
- Це з телебачення. - Так.
Ми дозволяємо тільки дитячі програми, та й то помірно, так?
- Так. - Інших вона не дивиться.
- Привіт, Шейло. - Привіт, Деб.
До речі, не дякуй за те, що доглядаю обох твоїх дітей.
- Так. - Ти їй сказав?
Так.
Уся ця ситуація фактично склалася через твою подругу.
Розумієш? Келлі Кілмартін.
Я б не назвала її подругою.
Ведуча «Алфавітної алеї» на цей тиждень.
На цьому фото я схожа на короткозору співачку кантрі.
Зате твоїй донечці не нудно.
З буферами.
Майє, ми вже йдемо.
Майє, віддаси таткові мʼячики?
- Ні! - Бананчику, хай бере.
- Награлися, й досить, дуже дякую. - Ні!
- Дякую. Можна я візьму? - Ні!
Я не дуже добре почуваюся.
Дякую тобі за розуміння.
Ну все. На добраніч. Добраніч.
Ще один день, ще одна твоя брехня мужчині.
Я йому не брешу.
Але ти не прихворіла.
Ти почуваєшся винною, бо тобі приємно було знову бачити містера Мормона.
Як прикро, що я тебе того разу не вбила.
- Я так старалася. - Ти це несерйозно.
То який план? Бути самотньою до кінця життя?
Очевидно, що в мене плану немає.
Ну, це ясно.
Але ти просто відштовхуєш усіх,
хто виявляє до тебе хоч якусь любов і прихильність.
Відштовхую, правда ж?
Навіщо я це роблю, знову і знову?
Тобі легше бути самій, бо так ніхто тебе не скривдить, не розчарує
і, скажімо прямо, не занудить до смерті.
Мені справді нудно... з Карлосом.
Від його доброти.
Чого я така?
Ти виняткова. А це територія самотності.
Мені ж стало набагато краще.
«Краще» - це те саме «нудно», а ти не хочеш бути нудною.
Але хворою і самотньою я теж не хочу бути.
Ти не самотня. В тебе є я.
Мені бракує Ґрети. Бракує справжньої подруги.
Але ти її не цінувала й не слухала.
Дружба - це гра, в яку грають удвох, жирна лярво.
- Не зви мене так. - Не будь жирною лярвою.
Уся проблема - в тобі.
Це ти не даєш мені зближуватися з людьми.
І ти мені не подруга. Не коханка.
Ти як непроханий гість, який відмовляється піти з вечірки.
Скільки разів тобі казати - будь ласка, відчепися від мене нахрін?
- Відчепися! - Мамочко?
Кицюнька?
Боже мій.
Я тебе не помітила.
А з ким ти балакала?
Ні з ким. Я ні з ким не розмовляла.
Ходімо в ліжечко.
Ці два? Дякую.
Хочете щось покуштувати?
Аякже.
- Смачно. - Це сорт «Черокі фіолет».
Наша сімʼя його давно вирощує. Ще є «Зелена зебра»...
Я візьму пʼять.
Пʼять оцих...
Ящиків.
Пʼять оцих?
Я візьму весь...
Забираю все.
Добре. Ну, я вам підготую.
Ви купуєте для ресторану? Бо, здається, ми не знайомі.
Ні, це для особистого вживання.
Вистачить?
Так.
Я чув, у вас тут щось особливе,
тому вирішив сам зняти пробу з товару.
Я попрошу когось допомогти вам донести.
Це не обовʼязково.
Обовʼязково. Вони важкуваті.
Як ваші стосунки?
Що?
Мої переживають не найкращі часи.
Співчуваю.
Як думаєте, правду кажуть? Що від труднощів стосунки міцніють?
Так.
Іноді цікаво, як це - мати стосунки, в яких палає вогонь пристрасті.
Та потім я згадую, що вогонь згасає.
А у вас має бути бажання не відступати.
І не лише в одного з пари, а в обох.
Я попрошу донести... Допоможеш йому? Ці пʼять.
- Аякже. - Пожива для роздумів.
Шейла не дуже вміє підтримувати стосунки, коли немає іскри.
- Що за... - Шануйтеся.
Моя машина тут.
Іноді,
коли світ здається занадто великим, темним і страшним,
я люблю згадувати ось про що.
Буквально за рогом
на нас завжди може чекати магія.
Де я? І чому так хочеться моркви?
Хто перший їй скаже?
Що скаже?
Як ти сюди потрапила?
Просто зайшла. Ніхто не зупинив.
Тобі сюди не можна.
Вона не справжня. Ти ж знаєш?
- Що? - Вона не справжня.
- Ти не справжня! - Я п...
Ти не справжня! Ти фальшива!
Перепрошую. Я не знаю, чому вона тут...
- Це фальшивка! - ...але вона йде.
Фальшивка і брехло!
- Ти йдеш. - Це фальшивка!
Розкажеш, що тут за концерт?
Я б розказала, та сама не знаю.
Вона не справжня.
У неї фальшиве імʼя, волосся, фальшиві куплені цицьки.
Не торкайся мене! Хто тобі дозволив?
Неважливо, бо ти не справжня. Я справжня.
І ти справжня, Ґрето.
Ти реальна. Ти моя подруга!
І мені шкода. Я прийшла попросити вибачення.
Ти мені потрібна.
Повернися в моє життя.
Гей, ходімо.
За мною.
Ти краща за неї.
І за мене краща.
- Ну, не знаю. - А я знаю.
Пусти мене.
Яка ж ти нестерпна.
Гей! Ґрето.
Ґрета? Ґретель? Ґредель? Ґредель.
Моя спина сама себе не помасажує.
То не вона придумала зніматися в дитячому шоу.
Ідея була моя. Це я.
Чому?
Хотіла поєднати користь для неї і кривду для тебе.
Але кривди більше.
Це справедливо.
Мені треба дуже постаратися, щоб знову завоювати твою довіру.
І я маю так багато тобі пояснити...
Нам це дуже потрібно.
Але давай іншим разом? Я маю йти.
Я дуже голодна.
Так, я теж.
Я теж страшенно голодна.
А що ти хочеш?
Гамбургер.
Так. Ходімо їсти чортові гамбургери.
КІНЕЦЬ
Переклад субтитрів: Олена Любенко