Unnskyld?
Vet du om disse småkakene inneholder smør?
Jeg ser etter kaker uten smør.
Hallo. Unnskyld?
Mener du småkaker som smaker dritt?
Nei, jeg mener noe med mais- eller rapsolje.
Bedre for hjertet.
Fantasikaker.
Typisk Sheila. Hun vil ha alt.
- Kaker uten fett? - Bare fantasi.
En barnslig, egoistisk fantasi. Hun har jo aldri hatt selvkontroll.
Eller pupper.
Er det galt å ville slippe hjerteproblemer?
- Hun så ut som en gutt på ti år. - Hva feiler det dere?
Ingenting.
- Ta av deg toppen. - Ja, ta den av.
- Nei, jeg tar ikke av meg toppen. - Ta den av.
- Jeg vil ikke ta av meg toppen. - Ta den av.
- Jeg tar den ikke av meg. Slutt! - Ta den av.
- Ta den av, ta den av. - Nei! Nei. Slutt!
Går det bra?
Ja da. Beklager, jeg mente ikke å vekke deg.
Jeg drømte bare så ekkelt.
Om hva da?
Å ikke noe spesielt.
Ikke noe stort.
Jeg er stolt av deg for det du gjorde på TV, åpnet deg for alle.
Takk.
Det føles bra.
Det føles godt å ha gjort det.
For det inspirerte meg til å spørre deg om noe.
OK.
Du snakker stadig om romkameraten din,
du vet, hun lille som kalles Maya.
- Jeg vil gjerne møte henne. - Riktig.
- Er det riktig? - Ja!
Ja, definitivt. Det er bare Danny.
Jeg er ikke like interessert i å møte ham.
Jeg må finne ut hvordan jeg skal ta det opp med ham...
...først.
Han har endelig trukket seg unna, og jeg vil helst ikke ødelegge det.
Virker fornuftig.
Men...
Vel, jeg...
Kvier du deg for å fortelle Danny at jeg vil møte Maya,
eller for å fortelle ham om meg?
Hva vil du spise til middag?
Har du noen gang spist helt nytrukket fisk?
For det er fiskere nede på kaien som...
Jeg mener, det forandrer livet ditt.
Ikke tenk på det, engang.
Bare vent til i kveld. OK?
Vi trenger ikke å gjøre dette her.
Begynn med de små tingene, og jobb deg oppover.
Om morgenen går Maria til parken
der hun i teorien tilbyr Grace oppdelt eple og banan
før hun ender med å spise alt.
Dette er Maria på golfklubben.
Hun kranglet i 45 minutter med jenta i skranken om temperaturen i bassenget.
Etterpå spanderte hun lunsj på hele staben som unnskyldning.
Dette skjedde i forrige uke to ganger.
Her prøver hun å klappe en sel i havnen før hun får tilsnakk av sykkelpolitiet...
- Det greier seg. Gi meg det viktigste. - Det er bare mer av det samme, Mr. Breem.
Jeg kan overvåke henne, det er gode penger.
Men jeg tenker at du heller kunne... spurt henne hva hun har gjort.
Bare lever utleggene til sekretæren min.
Takk.
Jeg er 40 år. Rundt regnet.
Og jeg har brukt sikkert en milliard timer på å se meg i speilet.
Og for det meste hatet det jeg så.
Bøy over, knær. Rull på skuldrene.
Men sannheten er at jeg ikke så meg selv.
Jeg så i speilet helt uten å se hva som var der.
Så jeg bestemte meg for å prøve noe nytt.
Løse litt opp i ting.
Fra og med nå er den nye regelen her:
Ingen speil!
- Er dere med? - Ja!
OK! Hopp med meg. Fem, seks, sju, åtte.
- Du er som du føler deg, greit? - Ja.
- Og vi er her for å føle oss sterke. - Ja!
Vi vil bygge kroppen, ikke fjerne ting.
Hvem er klare for revolusjonen?
Hva med bier?
- Spy masse bier over henne? - Ja, egentlig.
Det liker jeg godt.
- Men de er vriene å transportere. - Og det er også mange andre grunner
til ikke å "spy masse bier over henne".
Hun kalte meg løgner.
Den der stirrer på meg.
- Hva faen er dette for et program? - Stirrer den? Det er en dukke.
Jeg syns dette er en dårlig idé. Vi stikker. Kom, søta.
Nei, vi har skrevet kontrakt.
- Jeg kan ikke huske å ha skrevet på noe. - OK. Bare hør på meg.
Jesus Gud allmektige.
Jeg snakket med Hartman.
De stanser ikke kakereklamen.
De venter bare til alt oppstyret med Sheila roer seg.
Og hun brukte TV. Gikk til angrep der jeg bor. I hjemmet mitt.
Vi må tenke mer på biene. Eller veps. De stikker flere ganger.
Nei, absolutt ikke. Dropp de jævla biene.
Beklager, bare...
Kan dere vennligst la meg forklare
at Alphabet Alley ikke bare er et hvilket som helst barneprogram.
Det er favoritten til Sheilas datter.
Så mens vi venter på at oppstyret skal roe seg...
Angriper vi henne der hun faktisk bor, i hjemmet hennes.
Nettopp. Som min onkel Patty ville ha sagt: "Sender en beskjed."
Du er visst en sjuk jækel.
Ja, han liker deg.
Å, hjelpes. Takk for at dere kom.
- Og husk: Ingen speil. OK? - Ingen speil!
Takk! Skriv dere på kundelisten! Ja.
- Jeg ba journalisten vente på kontoret. - Takk.
Bare vær litt på vakt.
Ikke la ham lure deg til å avsløre mer enn du vil.
Han er journalist, Fidelia. Han er ikke djevelen, ikke engang advokat.
Vel, han er kjekk.
Men det er djevelen også.
Sekretæren din slapp meg bare inn. Stilte ingen spørsmål.
- Hun burde være litt mer forsiktig. - Hun trodde du var en annen.
Hvem er jeg for deg nå?
Hvis jeg skulle svare ærlig på det, ville jeg ikke visst hva jeg skulle svart.
Jeg har vel ikke ringt deg igjen?
Nei. Jeg kom hit for egen maskin denne gangen.
Jeg prøvde rådet ditt om å sende Maria til en psykolog.
Det var ikke vellykket.
Sende henne? Mot hennes vilje?
Nei, jeg spurte. Og hun nektet.
Noe som var en ny og ubehagelig opplevelse for meg.
Du er ikke vant til at folk sier nei.
Det er ikke helt riktig. Du, for eksempel.
Det var ikke det som skjedde.
Så du går til noen selv? En psykolog?
Ikke nå, men jeg har gjort det.
Og det hjalp?
Vis meg hvordan.
Sitter jeg?
Skal jeg ligge ned?
Det er mer avslappende.
Hvordan føler du deg i dag?
- Jeg skjønner. Jeg tror ikke... - Nei, bare...
Hvordan føler du deg i dag?
Ja vel.
Jeg føler meg...
...forvirret.
Opprørt.
Usikker. Frustrert.
- Er det en følelse? - Hvis du sier det.
Er det regler for dette, eller ikke?
Det er regler, men aller mest er det et sted du kan prate.
Og det spres ikke videre.
Det er som bønn.
Men med et yrkesmenneske du kan stole på.
- Hvordan vet du at du kan stole på dem? - Du må bare velge å gjøre det.
Så det er tro.
Jeg kan ikke stole på Maria.
Jeg fikk noen til å overvåke henne, istedenfor å spørre.
Og jeg vet ikke hvorfor.
Hva er du redd for?
Jeg er ikke redd for noen.
Men...
Hva er du redd for?
Å bli sett... som den jeg egentlig er.
Så da figurerer du selvsagt på TV.
Det er bare en del av meg.
Du skulle sett hvordan folk var etter timen hennes.
Folk er alltid høyt oppe før timen og mens de trener,
men etter TV-bekjennelsen hennes
sto de i kø for å få ta på henne som om hun var Jesus, eller noe.
De klemte henne og gråt og snakket om hvor mye hun betydde for dem.
Så det er jo helt rimelig at hun skal skrive bok nå.
En bok? Skal hun skrive bok?
Ja.
Ja, alle kan vel gi ut bøker på eget forlag nå. Så det er jo bra.
Nei, hun ble tilbudt et forskudd av et eller annet forlag.
På vestkysten?
New York.
Hun...
Hun stiller opp på TV og forteller om problemene sine,
og nå får hun skrive bok?
Tydeligvis.
Du...
Ble du ferdig der nede?
For det ble ikke jeg.
OK.
Jeg vil skrive bok.
Voilà.
Det ser nydelig ut.
Sjøørret, stekte poteter, og følg med nå...
...rosenkål.
Ja, jeg vet folk hater det. Fordi de alltid er kokt i hjel.
De er ikke blitt behandlet med respekt.
Jeg vet ikke hva du syns, men jeg er helt utrolig kåt nå.
Når han snakker om rosenkål,
er det rett før jeg sklir av stolen.
Unnskyld, jeg snakker for mye!
Jeg blir sånn med mat.
- Unnskyld. Jeg blir sånn med mat. - Det er sjarmerende.
Du brenner for grønnsaker.
Og jeg...
Bare fortsett.
Hemmeligheten er å blansjere...
...akkurat lenge nok...
...for da åpner den seg. Det er som et vindu...
Et vindu? Mot kjedsommeligheten?
Det er ikke dette du vil
Du vil tilbake til herr Mormoner og være uskikkelig.
Ikke her med herr Tomat som snakker om kjeletyper.
OK, det holder.
Ja.
Nei, beklager. Nok forklaring.
- Ja. - Nå smaker vi. OK.
- Nydelig. - Flott.
- Nydelig. Takk. - Bra.
Det står salt der.
- Jeg salter aldri mye. - Ingen bryr seg om salt.
- Min er perfekt. - Ja.
Forresten må jeg bare si
at jeg er lei for at jeg presset deg når det gjaldt Maya.
Det blir mye for deg.
Kan denne fyren aldri spørre om noe rett ut?
Det er lov å spørre om Maya.
Du fortjener så mye bedre. Mye, mye bedre.
Og jeg skal snakke med Danny.
- Er du sikker? - Hun sa jo det!
- Vær en mann, ikke en ynkelig stakkar! - Herregud, slutt!
OK...
Unnskyld.
- Jeg har hatt en dårlig dag. - Du trenger ikke å forklare.
- Og jeg vil kose meg... - Ja da.
- Ja, jeg tror vi bare... - ...med dette.
Nå spiser vi bare.
Fisken er helt...
- Kanskje jeg tar litt salt. - Saken er den...
Lang dag på kontoret?
Ja, det ble veldig lenge.
Du har jobbet overtid med noe, ja.
OK. Herregud, Deb.
Slapp av, OK? Du har noen. Så hyggelig.
Jeg skulle gjerne truffet henne og hennes to barn.
Hun høres så imponerende ut...
Det er Fidelia, OK? Sheilas assistent.
- Nei! - Sånn. OK? Herregud.
Og før du sier noe... Før du sier ett forbanna ord,
skal du vite at ja, hun er noen-og-tyve år. Men hun er moden
- og intuitiv. - Sheila kommer til å klikke.
Du blåser vel i Sheila. Du kalte henne en mager kameleon.
For ti år siden. Nå er jeg litt redd for henne. Det burde du også være.
Jeg ser henne på TV. Hun er imponerende.
- Ja, jeg vet det. - Herregud.
Du er fremdeles forelsket i henne, du.
- Du vil bare være nær henne. - Nå gir jeg datteren min en klem.
- Så fint. - For det har vært en lang dag.
Du, Danny? Ta en dusj først.
Jeg trodde du skulle jobbe.
Det kunne jeg gjort, men jeg skal ikke det.
Jeg så partneren din i butikken i dag.
Hun trodde hun var diskret.
Men jeg vokste opp i Juárez. Jeg vet når jeg blir overvåket.
Har du tenkt å fortelle hva du tror jeg driver med?
Jeg føler at...
At jeg ikke kjenner deg lenger.
Og du får noen til å skygge meg i matbutikken...
- Hvordan løser det noe? - Det gjør det ikke.
Det var ikke at jeg ikke stolte på deg.
Jeg vet bare ikke hvordan jeg skal redde dette.
Det burde du ikke gjøre.
Stole på meg.
Da vi ville ha et barn til...
Prøvde å få et barn til...
...gikk jeg til en spesialist utenfor menigheten,
en lege på universitetet.
Han forklarte at jeg hadde nok egg.
Mer enn nok.
Og det betydde at vanskene vi hadde, skyldtes deg.
De foreslo en løsning jeg visste du aldri ville gå med på.
Jeg overrasket meg selv også.
Men snart lå jeg i stolen der
og lot dem injisere en annens sæd i meg.
Og det var sånn vi ble velsignet med Grace.
Vår datter.
Jeg gjorde det jeg måtte for, som du sier, å redde dette.
Jeg skal la deg få skifte av deg arbeidsantrekket
og varme opp middagen din.
- Å, hei. - Hei.
- Vil du komme inn? - Ja da.
- Topp. Hvordan går det på jobb? - Jeg ville spørre deg...
Beklager. Fortsett.
Jeg har truffet noen.
OK.
Han heter Carlos, og han... Vi...
syns det er på tide at han får hilse på Maya.
Riktig. Ja.
Ja, kult. Topp.
Det er den naturlige prosessen med sånne ting.
Det ville vært merkelig om du traff noen, og han ikke hilste på Maya.
Som å leve to separate liv.
- Og det ligner jo ikke deg. - Kutt ut, Danny.
- Avtalen var at om en av oss... - Jeg har også truffet noen.
Ja, og hun er flott.
Vi tar oss god tid, men jeg er fristet til å gasse på litt mer.
- Og hvordan møttes dere? - På jobb.
- Og har Maya truffet henne... - Vanskelig å si.
- Hva? Hva mener du? - Mamma! Er jeg fin nå?
OK.
Å, du godeste.
- Hva er dette? - Hun har ikke lært det av meg.
- Hun ser det på TV. - Ja.
Hun får bare se barneprogrammer og ikke så ofte.
- Ja. - Ja, bare det.
- Hei, Sheila. - Hei, Deb.
Og bare hyggelig å passe begge ungene dine.
- OK. - Har du fortalt det?
Ja. Alt dette er egentlig venninnen din sin skyld.
- Kelly Kilmartin? - Jeg ville ikke kalt henne venninne.
Hun er gjest i Alphabet Alley denne uken.
På det bildet ser jeg ut som en nærsynt country-artist.
Men datteren din har det gøy.
Pupper er gøy.
Maya, vi må stikke.
Kan pappa få tennisballene tilbake?
- Nei! - La henne ha dem.
- Vi er ferdige nå. - Nei!
- Takk. Får jeg den? - Nei!
Jeg føler meg ikke helt bra.
Takk for at du er så forståelsesfull. Ja, OK. God natt.
En ny dag, en ny løgn du serverer en mann.
Jeg lyver ikke.
Men du er ikke syk.
Du har dårlig samvittighet for at det var så fint å se herr Mormoner igjen.
Skulle ønske at jeg hadde drept deg med en gang.
- Jeg prøvde hardt. - Det mener du ikke.
Hva er planen? Leve resten av livet alene?
Jeg har åpenbart ingen plan.
Det er tydelig.
Men du avviser alle
som viser deg den minste kjærlighet eller omsorg.
Ja, det gjør jeg visst.
Hvorfor gjør jeg bestandig det?
Fordi du heller vil være alene, så ingen kan såre deg eller skuffe deg,
eller kjede livet av deg.
Ja, jeg blir faktisk lei... av Carlos.
Av at han er så snill.
Hva feiler det meg?
Du er eksepsjonell. Det er et ensomt sted å være.
Men det gikk jo så mye bedre.
Bedre er bare et annet ord for kjedelig, og du vil ikke være kjedelig.
- Jeg vil ikke være syk og alene, heller. - Du er ikke alene. Du har meg.
Jeg savner Greta. Jeg savner å ha en venn.
Men du satte ikke pris på henne. Vennskap går begge veier, din feite tøyte.
- Ikke si det. - Så ikke vær en feit tøyte.
Det er du som hindrer meg i å komme nær noen.
Og du er ikke verken venn eller elsker.
Du er en uvelkommen gjest som nekter å gå fra festen.
Hvor mange ganger må jeg be deg la meg være i fred?
- La meg være! - Mamma?
Lille venn?
Å, hjelpes.
Jeg så deg ikke.
Hvem snakket du til?
Ingen. Jeg snakket ikke med noen.
Nå må du legge deg.
Disse to? Takk.
Noe du vil smake på?
Gjerne.
- Godt. - Ja, det er Cherokee Purple.
Det er en heirloom-tomat. Vi har også Green Zebra...
Jeg tar fem.
Å, fem av...
Kasser.
Fem av disse?
Jeg tar hele...
Jeg tar alt sammen.
Ja vel. Jeg skal gjøre det klart.
Kjøper du til en restaurant? Tror ikke jeg har sett deg før.
Nei, det er til privat bruk.
Holder det?
Ja da.
Jeg hørte du hadde mye bra å by på, så jeg ville sjekke varene selv.
Jeg skal få noen til å hjelpe deg med å bære.
Det trengs ikke.
Jo, det er ganske tungt.
- Hvordan går det med kjærligheten? - Hva?
Jeg har litt problemer.
Det var leit.
Tror du det er sant som de sier? At slike hindre gjør en sterkere.
Klart.
Iblant lurer jeg på hvordan det ville vært i et forhold med lidenskap.
Men så husker jeg at lidenskapen dør.
Og da må man være villig til å fortsette. Ikke bare den ene parten, men begge.
Jeg skal få noen til å bære... Kan du hjelpe ham med dem?
- Klart. - Bare noe å tenke på.
Sheila er ikke så flink til å bli værende hvis gløden forsvinner.
- Hva... - Ha det godt.
Jeg har bilen her.
Noen ganger
når verden føles for stor, for mørk, for skummel,
er det noe jeg alltid tenker på.
At rett rundt hjørnet
er det alltid muligheter for magi.
Hvor er jeg? Og hvorfor har jeg lyst på gulrøtter?
Hvem skal si det?
Si hva da?
Hvordan kom du deg inn?
- Jeg gikk rett inn. Ingen stoppet meg. - Du kan ikke være her.
Hun er ikke ekte. Det vet du vel?
- Hva? - Hun er ikke ekte.
- Du er ikke ekte! - Jeg...
- Du er falsk! - Jeg vet ikke hva hun gjør her...
- Hun er falsk! Hun lyver! - Men hun skal gå nå.
- Du skal gå. - Hun er falsk!
- Kan du forklare hva som foregår her? - Jeg vet ikke helt selv.
Hun er ikke ekte.
Hun har falskt navn, løshår. Store, falske pupper.
Ikke rør meg! Hvem sa at du fikk røre meg?
Det spiller ingen rolle, for du er ikke ekte. Jeg er ekte. Og du også, Greta.
Du er ekte. Du er vennen min!
Og jeg er lei for det. Jeg kom for å si unnskyld.
Og jeg trenger deg.
Jeg vil ha deg tilbake.
Nå går vi.
Kom.
Du er bedre enn henne. Bedre.
Du er bedre enn meg. Bedre enn meg.
- Jeg vet ikke det. - Det vet jeg.
Slipp meg.
Du er helt umulig.
Hei! Greta.
Greta? Gretel? Gradel?
Hvem skal knekke opp ryggen min?
Barneprogrammet var ikke hennes påfunn.
Det var min idé.
Hvorfor?
Det var bra for henne og dårlig for deg.
Mest dårlig for deg.
Det er rimelig.
Jeg må jobbe hardt for å fortjene tilliten din igjen.
Og jeg har så mye å forklare...
Ja, det må vi absolutt gjøre.
Men kan vi ta det en annen gang? For jeg er så sulten.
Ja, jeg òg.
Jeg er også skikkelig sulten.
Ja? Hva har du lyst på?
Hamburger.
Ja, nå får vi oss en hamburger.
Tekst: Trine Haugen