Atvainojiet.
Jūs zināt, vai šajos cepumos ir piena tauki?
Es meklēju cepumus bez piena taukiem.
Hallo! Atvainojiet!
Gribat cepumus, kas garšo sūdīgi?
Nē. Kaut ko ar kukurūzas vai rapšu eļļu. Kaut ko veselīgu sirdij.
Izdomātos cepumus.
Tipiska Šīla. Grib neiespējamo.
- Cepumi bez taukiem? - Fantāzija.
Bērnišķīga fantāzija.
Pašsavaldības viņai nav bijis nekad.
Un krūšu.
Vai negribēt saslimt ir noziegums?
- ...plika viņa izskatījās pēc puikas. - Kas jums visiem kaiš?
Pilnīgi nekā.
Novelc krekliņu!
Jā, velc nost.
Nē, es kreklu nost nevilkšu.
- Velc tik nost! - Es nevilkšu!
Velc tik nost!
- Es nevilkšu nost kreklu! - Velc tik nost!
Nē, izbeidziet!
- Velc tik nost! Velc tik nost! - Nē! Izbeidziet! Nē!
Ei! Tev viss labi?
Jā. Piedod, negribēju tevi pamodināt.
Man tikai rādījās sapnis.
Par ko?
Īsti ne par ko. Ne par ko svarīgu.
Es lepojos, ka tu pa TV izstāstīji, kā patiesībā jūties.
Paldies.
Es jūtos labi.
Tagad sajūta ir laba.
Jo tas arī mani iedvesmoja tev kaut ko palūgt.
Labi.
Tu stāsti par to savu dzīvokļa biedreni,
vai ne, - metru gara, vārdā Maja...
- Es gribētu ar viņu iepazīties. - Labi.
- Tiešām labi? - Jā!
Jā, noteikti. Vienkārši Denijs...
Ar viņu es tik ļoti negribu iepazīties.
Man jāizdomā, kā viņam to pateikt.
Vispirms.
Viņš beidzot ietur distanci,
un es negribu liekas problēmas.
Diezgan loģiski.
Bet...
Nu, es...
Vai tu baidies Denijam stāstīt, ka es gribu iepazīties ar Maju,
vai stāstīt par mani?
Ei, ko gribi vakariņās?
Tu esi ēdusi tai pašā dienā ķertu zivi?
Jo pie ostas ir makšķernieki, kas...
Zini, tas tevi pārvērtīs.
Zini, nemaz nedomā par to. Nemaz nelauzi galvu.
Tikai sagaidi vakaru, labi?
Mums tas nav jādara šeit.
Sāciet ar mazāk svarīgo un virzieties uz augšu.
Rītus Marija sāk parkā,
kur viņa izliekas, ka piedāvā Greisai ābolu un banānu šķēlītes,
bet tad tās apēd pati.
Te Marija ir klubā.
Viņa 45 minūtes strīdējās par baseina ūdens temperatūru.
Pēc tam viņa visam personālam nopirka pusdienas, lai atvainotos.
Tas notika pagājušonedēļ. Divreiz.
Te viņa piekrastē mēģina noglaudīt roni, pirms policists izsaka aizrādījumu...
Labi, pietiek. Ķerieties uzreiz pie lietas.
Un tā tas atkārtojas, Brīma kungs.
Es varu turpināt viņai sekot. Man pret samaksu nav nekas pretī.
Taču man šķiet, ka jūs varētu... pavaicāt viņai pašai, ko viņa dara.
Iesniedziet savu izdevumu sarakstu meitenei treilerā.
Paldies.
Man ir 40 gadi.
Plus mīnus.
Un šajā laikā, rupji rēķinot, esmu pavadījusi kādas miljards stundas,
skatoties spogulī.
Un lielākoties redzēto ienīstot.
Saliecamies! Ceļi! Apļojam plecus! Apļojam plecus!
Taču patiesībā es nemaz neredzēju sevi.
Es tik daudz skatījos spogulī un vispār neredzēju, ko tur rāda.
Tāpēc esmu nolēmusi izmēģināt ko jaunu.
Kaut ko drusciņ trakāku.
Kopš šīs dienas mums ir jauns noteikums:
vairs nekādu spoguļu!
- Jūs piekrītat? - Jā!
Labi! Lecam kopā! Un pieci, seši, septiņi, astoņi!
- Jūs esat tādi, kādi jūtaties, pareizi? - Jā!
- Un mēs te esam, lai justos stipri! - Jā!
Mēs ķermenim gribam kaut ko pielikt, nevis atņemt.
Kurš ir gatavs revolūcijai?
Varbūt bites?
Uzlaist viņai virsū bites?
Jā. Būtībā jā.
Tas man patīk. Ļoti.
Bet grūti pārvadājamas.
Gan tas, gan daudz citu iemeslu,
kāpēc neuzlaist viņai virsū bites.
- Viņa mani nosauca par meli. - Tas uz mani blenž.
- Kas tas ir par sūda raidījumu? - Kā blenž? Tā ir lelle.
Jā, nu, viss šis pasākums ir garām. Mums jālaižas. Nāc, dārgā!
Nē! Mēs nevaram laisties. Mēs parakstījām līgumu.
Neatceros, ka būtu ko parakstījusi.
Tā, mīlīši, lūdzu, paklausieties.
Mīļo dieviņ tētīt!
Es runāju ar Hartman, skaidrs?
Viņi cepumu reklāmas neatcels.
Tikai iepauzēs, līdz tas tracis ar Šīlu aizmirsīsies.
Un viņa izmantoja televīziju. Uzbruka tam, kas man svarīgs. Manās mājās.
Šķiet, jāatgriežas pie bitēm. Vai sirseņiem. Tie dzeļ vairākkārt.
Nē, pilnīgi izslēgts. Lieciet mierā tās sūda bites!
Piedodiet, bet...
Tā. Lūdzu, ļaujiet man paskaidrot,
ka Alfabēta aleja nav tikai bērnu raidījums, skaidrs?
Tas ir Šīlas meitas mīļākais raidījums.
Tāpēc, kamēr gaidām, lai norimst tracis, mēs tomēr...
Uzbrūkam tam, kas viņai svarīgs. Viņas mājās.
Tieši tā. Kā teica mans tēvocis Petijs, mēs "noraidām ziņu".
Tu varētu izrādīties pēdējā maita.
Jā. Tu viņam patīc.
Ak dievs! Paldies, ka pievienojāties.
- Un atcerieties - vairs nekādu spoguļu! - Vairs nekādu spoguļu!
Paldies! Ierakstieties sarakstā. Jā.
- Viņš ir tavā kabinetā. Tas reportieris. - Paldies.
Tikai atceries: esi uzmanīga! Neatklāj viņam vairāk, nekā pati vēlies!
Viņš ir tikai reportieris. Nav jau pats velns. Un pat ne jurists.
Nu, skaists viņš ir.
Bet velns jau arī.
Tava sekretāre mani uzreiz ielaida. Bez jautājumiem.
- Viņai jābūt piesardzīgākai. - Viņa tevi noturēja par kādu citu.
Un kas es tev tagad esmu?
Ja viņa jautātu un man būtu jāatbild godīgi,
es nezinātu, ko teikt.
Es taču tev atkal nezvanīju, ko?
Nē. Šoreiz atnācu pats no sava prāta.
Mēģināju rīkoties pēc tava padoma - aizvest Mariju pie speciālista.
Neveiksmīgi.
Aizvest? Pret pašas gribu?
Nē, es aicināju. Un viņa atteicās,
un man tā bija jauna un nepatīkama pieredze.
Tu neesi pieradis, ka cilvēki tev atsaka.
Ne gluži. Piemēram, tu.
Tas nav tas, kas notika.
Tu pati pie kāda ej? Pie psihes speciālista.
- Patlaban ne, bet esmu to darījusi. - Un palīdzēja?
Parādi, kā.
Man jāsēž?
- Varbūt man apgulties? - Guļus cilvēks vairāk atbrīvojas.
Kā tu šodien jūties?
- Skaidrs. Nedomāju, ka tas... - Nē. Nu...
Kā tu šodien jūties? Kā tu jūties?
Nu labi.
Es... jūtos...
apjucis.
Satraukts.
Nepārliecināts. Neapmierināts.
- Tā vispār var teikt? - Ja gribi, tad var.
Tam visam ir kaut kādi noteikumi vai nav?
Noteikumi ir, bet pārsvarā tā ir vieta, kur var sarunāties.
Un runas neizplatīsies tālāk.
Kā lūgšana.
- Tikai ar speciālistu, kam var uzticēties. - Kā lai zina, ka var?
- Nekā. Tu tā vienkārši nospried. - Tātad tā ir ticība.
Es vairs nevaru uzticēties Marijai.
Es liku viņu izsekot, nevis runāju ar viņu, vaicāju.
Un es nezinu, kāpēc.
No kā tu baidies?
Es nebaidos... ne no viena.
Taču...
No kā baidies tu?
Ka mani ieraudzīs. Tādu, kāda patiesībā esmu.
Tāpēc tu, protams, ielauzies televīzijā.
Tā ir tikai daļa no manis.
Tev vajadzēja redzēt, kā cilvēki uzvedās pēc viņas nodarbības.
Zini, cilvēki vienmēr ir sajūsmā gan pirms, gan nodarbības laikā,
bet pēc tās viņas grēksūdzes tiešajā ēterā
viņi tiešām stājās rindā, lai viņai pieskartos, it kā viņa būtu kāds Jēzus.
Viņi apskāva viņu un raudāja, un stāstīja, cik viņa viņiem ir svarīga.
Tā ka tagad ir pilnīgi loģiski, ka viņa rakstīs grāmatu.
Grāmatu? Viņa rakstīs grāmatu?
Jā.
Par savu naudu jau to var darīt katrs. Tāpēc lieliski. Malacis.
Nē, kaut kāds izdevējs viņai piedāvāja avansu.
No Rietumkrasta?
No Ņujorkas.
Viņa...
Viņa tiek televīzijā un izstāsta savas problēmas,
un tagad viņa varēs rakstīt grāmatu?
Tā rādās.
Ei...
Tu tur apakšā esi beidzis?
Jo es neesmu.
Labi.
Es gribu rakstīt grāmatu.
Voilà.
Izskatās burvīgi.
Jūras asaris, cepti kartupelīši un - klausies uzmanīgi...
Briseles kāposti.
Zinu. Tie visiem šķiet derdzīgi, bet tikai tāpēc, ka pārvārīti.
Zini, tiem nav izrādīta vajadzīgā cieņa.
- Es nezinu, kā tu... - Šis dārzenis...
...bet es tagad esmu pārgribējusies.
Ja viņš turpinās runāt par Briseles kāpostiem,
es tūlīt noslīdēšu no krēsla.
Piedod, es tik daudz runāju! Lūk, ko man nodara ēdiens.
- Piedod. Nodara ēdiens. - Nē, tas ir ļoti mīļi.
Dārzeņi tevi ļoti aizrauj.
Un es...
Lūdzu, turpini!
Labi. Redzi, noslēpums ir blanšēšana.
Tik tikko.
Jo, redzi, tad paveras garša.
Kā tāds logs...
Logs? Uz kurieni? Uz garlaicību?
Ne tev tas patīk, ne tu to gribi.
Tu gribi atgriezties pie Mormoņa kunga un uzvesties slikti.
Nevis klausīties, kā Tomātgalvas kungs stāsta par kastroļiem.
Labi, pietiks.
Jā.
Nē, es... Piedod. Pietiks paskaidrot.
- Jā. Nu... Jā. - Pagaršosim! Labi.
- Gards! - Lieliski.
- Gards! Paldies! - Tur... Labi.
Tur ir sāls, ja vajag.
Es nepārsālu.
Sāls nevienu neinteresē!
- Mans ir ideāls. - Jā.
Starp citu, man tev jāsaka,
ka jūtos slikti, jo uzsāku to sarunu par Maju.
Tev tagad tādas problēmas nevajag.
Viņš var vienreiz paprasīt kaut ko tieši, nevis laist riņķī apkārt?
Tu droši vari prasīt par Maju.
Tu esi pelnījusi ko labāku. Daudz, daudz, daudz labāku.
Un es ar Deniju parunāšu - piemērotā brīdī.
- Tiešām? - Viņa tikko tā teica!
- Esi taču vīrietis, nevis ņuņņa! - Ak dievs, apklusti! Lūdzu!
Labi...
Piedod.
- Man bija grūta diena... - Tev nekas nav jāpaskaidro.
- ...un es gribu izbaudīt... - Jā.
- Jā, domāju, ka vienkārši... - ...ēdienu. Tagad.
Vienkārši ēdīsim.
Zivs ir vienkārši...
- Vispār varbūt uzkaisīšu gan sāli. - Redzi...
Gara diena darbā?
Jā gan, ļoti gara.
Kaut kur tu tiešām esi labi pastrādājis.
Labi, ak dievs, Deba!
Nomierinies, labi? Tev kāda ir. Es priecājos.
Vienkārši gribētos iepazīties ar šo sievieti un viņas diviem bērniem.
Nu, viņa izklausās ļoti iespaidīga...
Tā ir Fidīlija, skaidrs? Šīlas asistente.
- Nē! - Lūk. Skaidrs? Ak dievs!
Un, pirms tu kaut ko pasaki... Pirms pasaki kaut vārdiņu,
zini, ka - jā, viņai ir nedaudz pāri 20, bet viņa ir ļoti gudra
- ...un intuitīva. - Šīla eksplodēs.
Kopš kura laika tevi rausta, ko domā Šīla?
- Tu viņu sauci par hameleonu. - Agrāk. Tagad no viņas nedaudz baidos.
Ko iesaku arī tev.
Es skatos viņu pa TV, un viņa ir tāda kā nozīmīga persona.
- Jā, es zinu. - Ak dievs!
Tu viņu aizvien vēl mīli, muļķi, jā?
Tik ļoti gribi atgūt, ka centies tikt viņai pēc iespējas tuvāk.
Es iešu apskaut meitu.
- Labi. Lieliski. - Jo šī bija ellišķīga diena.
Denij! Vispirms dušā!
Domāju, ka tu šovakar strādāsi.
Varēju, bet nestrādāju.
Šodien veikalā redzēju tavu kolēģi.
Viņai likās, ka ir neuzkrītoša.
Bet es uzaugu Huaresā. Es jūtu, kad man seko.
Vai izstāstīsi, kādās aizdomās mani turi?
Man ir sajūta...
ka es tevi vairs nepazīstu. Ka...
Un likt savai bandītienei mani izspiegot pārtikas nodaļā -
kā tas palīdz?
Nepalīdz.
Nav tā, ka es tev neuzticējos.
Taču man sāk trūkt padoma, kā šo visu saturēt kopā.
Tas ir lieki.
Tici man!
Kad mēs ar tevi plānojām vēl vienu bērnu...
Mēģinājām ieņemt vēl vienu bērnu,
es aizgāju pie īpaša ārsta, kurš nav no mūsu kopienas.
Pie universitātes ārsta.
Viņš pateica, ka olšūnu man ir pietiekami.
Vairāk nekā pietiekami.
Tas nozīmēja, ka mūsu grūtības bija tevis dēļ.
Man piedāvāja risinājumu, kādu tu nemūžam nespētu pieņemt.
Nebiju domājusi, ka es to spēšu.
Bet drīz vien es biju tajā krēslā
un ļāvu sevī ievadīt svešu spermu.
Un tā mēs tikām svētīti ar Greisu.
Mūsu meitu.
Un tā es izdarīju to, kas man bija jādara,
lai, kā tu saki, šo visu saturētu kopā.
Nu, ļaušu tev novilkt darba drēbes
un uzsildīšu tev cepeti.
- Ei! - Sveiks!
- Ienāksi? - Jā.
- Lieliski. Kā iet pa darbu? - Zini, es gribēju tev lūgt...
Piedod. Saki.
Es ar kādu satiekos.
Labi.
Viņu sauc Karloss, un viņš... mēs...
domājam, ka viņam būtu laiks iepazīties ar Maju.
Pareizi, pareizi, jā.
Nu, vai ne, labi. Lieliski.
Tas ir dabisks, nu, process šādās lietās.
Būtu dīvaini, ja tu ar kādu tiktos, bet viņš ar Maju neiepazītos.
Tad jūs dzīvotu katrs savu dzīvi.
- Un tas nemaz neizklausās pēc tevis. - Rāmāk, Denij.
Tā mēs vienojāmies...
- Jā, es arī ar kādu satiekos. - ...ja kāds no mums...
Jā, un viņa ir lieliska.
Mēs virzāmies lēni,
bet man jau sāk gribēties drusciņ ātrāk.
- Un kā tu ar viņu iepazinies? - Darbā.
- Un vai Maja šo cilvēku pazīst vai... - To grūti pateikt.
- Ko? Kā to saprast? Kas... - Mammīt! Tev mans tērps patīk?
Nu tā.
Vai dieniņ!
- Kas notiek? - No manis tas nav.
- Tas ir no televizora. - Jā.
Mēs skatāmies tikai bērnu raidījumus un ar mēru, vai ne?
- Jā. - Jā, citu neko.
- Sveika, Šīla. - Sveika.
Un vari nepateikties par to, ka pieskatu abus tavus bērnus.
- Nu labi. - Tu viņai izstāstīji?
Jā.
Visa šī situācija, vai ne, būtībā ir tavas draudzenes vaina.
Kelijas Kilmārtinas.
Jā, es viņu par draudzeni nesauktu.
Viņa visu nedēļu ir Alfabēta alejas viešņa.
Es tajā bildē izskatos pēc tuvredzīgas kantri dziedātājas.
Bet tavai meitai gan ir jautri. Pupi ir jautri.
Ei! Maja, mums jāiet, labi?
Maja, tētis var dabūt atpakaļ tenisbumbiņas?
- Nē! - Lai taču ņem!
- Tagad viss. Paldies. - Nē!
- Paldies. Varu paņemt? - Nē!
Jā, es nejūtos labi.
Paldies par sapratni.
Jā, labi. Arlabvakar. Arlabvakar.
Jauna diena - jauni meli.
Es viņam nemeloju.
Slima tu nejūties.
Tu jūties vainīga par to, cik ļoti tev patika satikt Mormoņa kungu.
Man ļoti žēl, ka nenogalināju tevi jau pirmajā reizē.
- Es tiešām centos. - Tu tā nedomā.
Nu, kāds ir plāns? Atlikušo mūžu būt vienai?
Ir skaidrs, ka man nekāda plāna nav.
Nu, tas gan.
Bet tu jau atgrūd visus,
kas tev izrāda kaut mazāko mīlestību un pieķeršanos.
Tā ir gan, vai ne?
Nu kāpēc es tā daru - atkal un atkal?
Tāpēc, ka labāk esi viena, lai tevi nevar sāpināt, likt tev vilties
vai, ja godīgi, nogarlaikot līdz nāvei.
Mani tiešām garlaiko. Karloss.
Viņa labsirdība.
Nu kas ir ar mani?
Tu esi vienreizīga. Un tas nozīmē vientulību.
Bet man jau gāja daudz labāk.
Tas ir vēl viens apzīmējums garlaicībai, un tu negribi garlaicību.
Bet es arī negribu būt slima un viena.
Tu neesi viena. Tev esmu es.
Man pietrūkst Grētas. Pietrūkst īsta drauga.
Bet tu viņu nenovērtēji un neuzklausīji.
Jādraudzējas ir abiem, tu resnā mauka.
- Nesauc mani tā! - Nu tad neesi resna mauka!
Zini ko? Problēma esi tu. Tu man neļauj cilvēkiem pietuvoties!
Tu man neesi ne draudzene, ne mīļākā.
Tu esi kā nelūgts viesis, kurš atsakās iet prom!
Cik reižu man tev jāsaka, lai tu, lūdzu, liec mani mierā, nolādēts!
- Liec mani mierā! - Mammīt?
Mīlulīt?
Ak dievs!
Es tevi neredzēju.
Ar ko tu runāji?
Ne ar vienu. Es nerunāju ne ar vienu.
Iesim nu gultiņā!
Šos abus? Paldies.
Gribat kaut ko nogaršot?
Labi.
- Garšīgs. - Jā, tas ir 'Cherokee Purple'.
Viena no mūsu vecajām šķirnēm. Vēl mums ir 'Green Zebra'...
Es ņemšu piecas.
Piecas...
Kastes.
Šīs?
Es ņemšu visu to...
Es ņemšu visu.
Labi. Es sagatavošu.
Jūs apgādājat restorānu? Jo man jūs nešķietat pazīstams.
Nē. Tie man ir personiskai lietošanai.
Ar to pietiks?
Jā.
Dzirdēju, ka jums te esot kas īpašs,
tāpēc gribēju nobaudīt pats.
Nu labi, es sameklēšu kādu, kas to aiznesīs, labi?
Tas nav vajadzīgs.
Nē, ir gan. Tās ir diezgan smagas.
Kā jums iet attiecībās?
Ko?
Manējās ir uzskrējušas uz sēkļa.
Man žēl.
Kā jums liekas, tā ir taisnība? Ka grūtībās tās kļūst stiprākas.
Jā.
Es reizēm mēģinu iztēloties, kādas būtu attiecības, kurās kvēlo liesma.
Bet tad atceros, ka liesmas izdziest.
Un tad ir jāgrib turpināt.
Un ne tikai vienam, bet abiem.
Es sameklēšu, kas palīdz aiznest... Vai palīdzēsi aiznest tās piecas?
- Jā. - Padomājiet par to.
Šīla nav no tām, kas centīsies, ja liesma nodzisīs.
- Kas te... - Visu labu!
Mana mašīna ir te.
Reizēm,
kad pasaule šķiet pārāk liela, pārāk tumša, pārāk baisa,
man patīk atcerēties,
ka jau aiz nākamā stūra
vienmēr ir iespēja sastapt kaut ko maģisku.
Kur es esmu? Un kāpēc man kārojas burkānus?
Kurš grib viņai to pateikt?
Ko pateikt?
Kā tu te tiki?
- Vienkārši ienācu. Mani neapturēja. - Tu nedrīksti te atrasties!
Viņa nav īsta. Tu taču to zini?
- Ko? - Viņa nav īsta.
- Tu neesi īsta! - Es at...
Tu neesi īsta! Tu esi neīsta!
Atvainojiet! Nezinu, ko viņa te dara...
- Neīsta! - ...bet viņa jau iet.
Viņa ir neīsta un mele!
- Tu ej prom! - Viņa ir neīsta!
Paskaidrosi, kas te notiek?
Gribētu, bet nezinu, vai to saprotu.
Viņa nav īsta!
Viņai ir neīsts vārds, neīsti mati, lieli, neīsti pupi.
Neaiztiec mani! Kurš tev atļāva man pieskarties?
Nav svarīgi, jo tu neesi īsta. Es esmu īsta.
Un tu arī esi īsta, Grēta.
Tu esi īsta. Tu esi mans draugs!
Un es nožēloju. Es atnācu atvainoties.
Un man tevi vajag. Es gribu, lai tu man atkal esi.
Ei! Iesim.
Nāc!
Tu esi labāka par viņu.
Tu esi labāka par mani.
- Nezinu gan. - Es zinu.
Laid mani vaļā.
Tu esi neiedomājama!
Ei! Grēta!
Grēta? Grētela? Greidela? Greidela?
Kurš man pamasēs muguru?
Tā nebija viņas ideja - par to bērnu raidījumu.
To izdomāju es.
Kāpēc?
Gan labi viņai, gan slikti tev.
Pārsvarā slikti tev.
Taisnīgi.
Man ir ļoti daudz jāstrādā, lai atgūtu tavu uzticību.
Un man tev ir tik daudz kas skaidrojams par...
Jā, tas mums tiešām ir jādara.
Bet nevar citreiz? Jo man ir jātiek prom. Drausmīgi gribas ēst.
Jā, man arī.
Man... arī ļoti gribas ēst.
Jā? Ko tu gribētu?
Hamburgeru.
Jā. Ejam ēst draņķa hamburgerus!
BEIGAS
Tulkojis Imants Pakalnietis