Привіт.
Здрастуй.
Шейло.
Заходь.
Ніколи б не подумала, що побачу тебе в Ріно.
Що...
Гральні автомати? Думаєш, увечері пощастить?
Чи вдень? Надворі день.
Я не граю в азартні ігри.
Знаю. Я пожартувала.
Ти телефонувала.
Вночі.
Сказала, що треба зустрітися.
Так. Сказала.
- Ти не памʼятаєш, як дзвонила? - Памʼятаю.
Не памʼятаєш.
Не памʼятаю.
Вибач, будь ласка. Я...
Ти була пʼяна.
Я приїхав сюди не заради...
Я ні на що не сподіваюся.
А я дала якусь конкретну надію?
Я просто хотів пересвідчитися, що з тобою все добре. От і все.
А з тобою не все добре?
Часом бувають такі дні, коли я нічого не можу.
От і сьогодні не могла.
Взагалі.
Твоя суперниця, та, яку ти хотіла нейтралізувати,
вона тут?
Так. Вона тут.
Вона всюдисуща, таке враження. Принаймні там, де я, вона теж є.
Дякую, що приїхав.
Признаюсь, я з ентузіазмом сприйняв нагоду поїхати ненадовго,
бо є проблема, яку я справді можу залагодити.
А не так, як у ситуації з Марією, де я почуваюся безпорадним.
Може, сядеш? Сідай. Я наллю тобі води.
Мені? Ні. Це...
- Це зайве. - Ні, прошу.
Що...
Що сталося?
Вона сама не своя.
І якщо чесно, мене лякає та людина, яка в ній криється.
Ми намагаємося допомогти,
і церква турбується. Але все це повернуло кудись не туди.
Мене турбує... безпека.
Марії й дитини.
А ти не думав пошукати їй психолога?
Ні.
Це може допомогти.
Справді.
Так, як не допоможе Господь?
Можливо.
Ану ж Бог їй уже допомагає?
Бог привів тебе сюди, щоб ти почув, що терапія допоможе їй...
То ти - Його пророк?
Так і є, ти вже знаєш.
Тому ти й почав за мною ходити.
Я певна, Бог і далі їй допомагатиме. Але тимчасом
чому б не залучити фахового психотерапевта?
А як узагалі починають таких шукати?
Шейло, відчиняй!
Що за фігня, Шейло?
Добре.
Нам треба поговорити.
- Вибач. Я розумію, це... Але... - Відчиняй!
- Що? - Вибач.
Я посміховисько?
Уся ця угода - один великий жарт? Розіграш?
Ти тепер - телевізійна ведуча,
і ти оголюєшся на сцені
перед наймогутнішими гравцями індустрії?
- Це не вся історія. - Гартман біситься і непокоїться,
але здебільшого біситься. І знаєш, я теж дуже зла.
Я розумію. Але, може...
А коли продюсери почують,
що ведуча рубрики здоровʼя сяйнула цицьками й нижче...
- Ґрето! - Я їду додому.
Ледве встигаю побачити, як близнюки задмухують свічки на торті,
і тут же мене викликають сюди, бо...
Шейло, ти оголилася на сцені Національної виставки фітнесу!
Я була не повністю гола.
На карту поставлено нашу фінансову свободу, а ти тут...
Це була демонстративна заява, чи це все для тебе - просто жарт?
Це ніякий не жарт. І мені дуже-дуже шкода.
Коли ми познайомилися з Гартманом,
я непокоїлася, що ти представлятимеш харчовий продукт,
що для тебе це буде непосильно, з огляду на процес одужання.
Розкажи їй. Що ти вчора насинячилася,
фантазувала про поцілунок з Келлі,
прокинулася в похмільній спіралі сорому, запхала жирну дупу в корсет,
розпсихувалася, зірвала з себе одяг на очах у глядачів,
пірнула у ванну печива, все виригала.
А тоді відчинила двері - а там твій колишній коханець у розпачі,
і це на 80% твоя вина, бо коли хтось тебе торкається,
то згниває, як сміття.
А ця хай валить додому і забуде про ваш «бізнес»,
поки теж не згнила, як сміття.
Ґрето.
Я спіткнулася...
у психічному плані.
Але так буває на шляху до одужання, і це був короткочасний провал.
Більше я такого не допущу.
Не допущу.
Ми з тобою - команда.
Ти і я.
Я поговорю з Гартманом. Побачимо, що вдасться зробити.
Дякую.
З тобою точно все добре?
Так.
РИТМІКА
Усе. Вона пішла.
- Вибач. - Це так по-дурному. Я вже піду.
Ти не мусиш.
Так.
Ну, якщо буду потрібна чи...
Що?
Якщо будеш потрібна, що зробити?
Молодець, невдахо.
Напилася і подзвонила хлопцю, наче тобі 17.
І хотіла з ним трахатися, наговоривши херні
про те, що Бог поможе його жінці.
У тебе з головою все в порядку?
Усе. Усе в порядку,
бо це і є справжня ти.
Бездушна, жирна, свинувата невдаха. Ти нікчема. Ти сміття.
Та...
Зима, весна, літо чи осінь.
- Обійми, довбень. - Так. Вибач. Авжеж.
- Ух ти. - Ох, котику.
Як добре, що ти подзвонив.
У тебе кепський вигляд.
- Що? - В автобусі була така спека.
- У тебе є кондер? - Так, він увімкнений.
Ґрета має рацію. Ти зганьбилася,
тягаючи старе обвисле голе тіло
перед колегами з бізнесу.
Тепер усі на тебе витріщаються,
знаючи, що соски в тебе - як усохлі родзинки.
Мабуть, і твоєї смердючої дірки нюхнули.
Домовленість про 50 на 50 не така вже й жахлива,
але моя нова робота забирає час і сили.
Охоче допоможу.
Нарешті побуду з дорогою племінницею.
І я мала втекти з Філадельфії. Мале місто, дрібно мислять.
Але я нікуди не могла поїхати без згадок про Джека,
який - і я не жартую - заклав у ломбард мій Nikon F3.
Я не знаю, як заробляти на життя
- фотографією без камери. - Так.
Тому я змушена була закрити студію, в якій ночувала.
І переїхати до Тоні. Памʼятаєш Тоні?
- Ні. - Не вмів читати ноти,
але тепер грає на піаніно і цим заробляє.
А Місті, дочка Моніки, поїхала в коледж,
а я переїхала в її кімнату. І було нормально.
Але я пішла працювати на рецепцію в стоматологічну клініку,
і там був якийсь абсолютно божевільний графік.
Жодного вихідного. Крім суботи й неділі.
І я така: «Народ, а ви не бачите, в чому проблема?»
А потім дзвонить Місті й така: «Чуєш! У гуртягу шукають коменданта.
Приїжджай». І я поїхала, і було кльово.
А потім думаю: «Це щоб я виконувала правила для студентів?».
Вибачайте. У цьому не було ніякої свободи.
Тому я була рада втекти звідти
сюди, до братика, за яким я страшенно скучила.
Деб, вибач мені.
Вибач за ту дистанцію, яка була між нами минулі кілька років.
- Десять років. - Десять.
Денні, я тебе не виню.
Шейла не давала нам спілкуватися.
Але зараз ми тут, разом, і це все, що має значення.
Я допоможу тобі впоратися. Ми пройдемо це випробування разом.
І чорт забирай!
Хто ця доросла дівчинка, яка стоїть тут переді мною?
Не може бути, що це крихітний пупсик Майя.
Чого така велика? Скільки тобі, 11?
- Мені шість. - Ні. Іди до мене.
Ми з тобою не засумуємо. Я тобі обіцяю.
ДЖИН ФРАНК ПРОСУНУТА АЕРОБІКА
Нащо тобі та треня? Це ж кінець.
Не буде більше «Прокидайся, Сан-Дієґо». Буде «Добраніч, Шейло».
Отже, леді й джентльмени.
Почнімо.
Лагідно й поволі.
З боку в бік.
Легкими стрибочками.
І гойдаємося.
Плавно, легко.
Бриз у кронах дерев.
І кругові рухи руками, пливемо в озері.
Повільніше.
Спокійно й легко.
Усі дивляться на тебе.
Хіба не цього ти хотіла?
Слава породжує пильну увагу,
тому покажи їм щось красиве.
Ой, горе.
Я думаю, вже запізно,
тепер, коли всі побачили, як ти вивалюєшся з корсета,
як печиво з переповненої коробки.
Ну що ж. Дуже шкода. Сумно.
Шейла?
Ні.
Ти не хотіла, щоб я приїжджав?
Ні. Не в тому річ.
Я просто... Я очам не вірю, що ти приїхав.
Я трохи не в гуморі.
По правді, я зовсім не в гуморі.
Іди до мене.
Усе добре.
- Я поведу тебе на вечерю, згода? - Згода.
Вечерю подано.
Яка розкішна зелена квасоля.
Так.
Це. І це.
Прошу.
- Невже це... - Бабусин картопляний куґель?
Це він, чорт забирай.
Я вже й не памʼятаю, коли їв...
На. А ще я поповнила твій запас соків.
Точніше, покращила.
Ми такого не даємо.
- Смачний. Дуже смачний. - Скажи? Правда?
Ну звісно. Там кукурудзяний сироп, і вміст фруктози зашкалює.
Добре. Налітайте.
Ой, чорт.
Вибач, Майє.
Я забула, що у вас це... вегетаріанство. Чорт.
Не перепрошуй. Усе нормально.
Але ж ти завжди був мʼясоїдом.
Богом клянуся, в дитинстві я тебе запамʼятала саме таким -
вічно без сорочки і з курячою ніжкою в руці.
Він любив відривати мʼясо зубами з кістки.
- Ні. - То це вегетаріанство...
від Шейли, так?
Це наше спільне рішення.
Повʼязане з турботою про екологію, а не з переживаннями за тварин.
Ще один її метод контролювати харчування і тебе.
Я скажу одне - це твоє життя...
тепер твоє.
Я хочу мʼяса. Можна?
Трошки.
- Ні... Так, Деббі. - Ну...
- Ще! - Майє.
Ну все, вистачить.
Пропоную випити за солодкі напої і ситну мʼясну їжу.
Ти - Рубін з голови до п'ят.
Це смачно. Чесне слово.
Так. Симпатично. Але я...
Я люблю обирати. А стале меню - це щось нове.
А ти думай, що хтось тебе скеровує,
людина з величезним багажем знань і турботи,
і ти набуваєш системного досвіду.
Шеф не квапився: куштував, експериментував,
педантично зважував усе до грама,
щоб, доївши, ти відчувала комфортну ситість.
Можеш розслабитися.
Не мусиш думати.
Насолоджуйся.
Смачно?
Ідеально.
Як добре, що ти приїхав.
Я теж радий.
Сьогодні було...
Сьогодні було щось із чимось.
Я слухаю.
А можна ще?
Не можна. Тобі пора спати.
Залиш місце для того, що я приготую завтра.
Біжи чисть зубки.
Ну, і як ти?
Супер. Наївся. Це просто свято якесь.
Ні, ти, Денні. Справді, як ти?
Нормально. Я в нормі.
Я трохи... пробую розібратися з цим спільним вихованням...
- Боже, оце вона тебе загнала. - ...на цьому етапі.
Ні, просто...
Капітально тобі мозок виїла.
Є трохи. Так, трохи.
І тепер ти такий самотній.
Це правда.
Усе добре. Я поряд.
Твоя правда. Так і є.
Просто я дуже не хочу визнавати, що мені так самотньо.
У коридорі я бачила рекламку
гавайської вечірки луау, яка тут буде.
Має бути непогано, не знаю.
- Я посиджу з Майєю. Може, підеш? - Ні.
- А навіщо я тут? - У них ці вечірки щовечора.
Нічого особливого.
Та й не відтягнешся там. Бо всі присутні - падлюки.
- Усі падлюки? - Так. Усі до одного.
Я туди пішов з відкритим серцем і розумом, але...
А в тобі не страх говорить?
Я... Страх? Я не...
Деббі, я не боюся луау. Ясно?
Якщо не віриш, сама сходи.
Пересвідчишся. Але знай: якщо хтось начепив намисто-лей,
ця людина не конче дотримується принципів алоха.
А потім, не знаю як, але я виявилася голою.
- Так. - Ясно. Вибач.
- Я не хотів... - То було не смішно. Повір.
- Ніхто не сміявся. Ніхто. - Ні, я не...
Я розумію. Це напевно жахливо. Але смішно до кольок.
Перестань. Це...
- Жахливий досвід. Це було жахливо. - Ох. Господи.
Вибач. Я тебе розумію.
Але корсети на виставці фітнесу?
Яке зараз століття?
По заслузі ти їм переполоху наробила.
Але я приїхала не переполох робити.
Я приїхала розвивати карʼєру. Перейти на новий етап.
Так.
Ти знаєш, ресторатори мені теж часто кажуть,
що треба розвиватися.
Відкрити свій заклад.
Але ні.
Забудь. Це нецікаво.
Ні. Розповідай. Що там?
Просто я не для...
Я не для того пішов у харчову сферу.
А для чого?
Доброго ранку, сонце!
Так.
У мене смузі й новини.
- Доброго ранку. - Доброго.
Я вже йду.
- Привіт. - Ти не повіриш,
але я змогла врятувати угоду з Гартманом.
Не обійшлося без експертної дипломатії.
Сама себе поплескаю по спині. Вибачай.
- Отже, така тема. Ти готова... - А я вчора подумала,
і я теж маю дечим поділитися... з тобою.
- Сідай. - А в якому сенсі думала?
У хорошому. Все добре.
- Ти оціниш. - Добре.
Будь ласка, не стій.
Я хочу повернутися до основ.
До того, що надихнуло мене на цей шлях.
А ця виставка, печиво...
Це не моя мета. Такої мети я не мала ніколи.
І цей мій зрив - це знак.
Не потрібен нам Гартман. Нам буде краще без них.
Вибач. Що ти сказала?
А тут хтось є, а я...
- Виходь. - Привіт.
Карлосе, це Ґрета, про яку я так багато розповідала.
- Тільки хороше. - Так.
Вибачте. Я не при параді.
То ось чим ти займалася?
Переховувала його тут?
- Стоп. Переховувала мене? - Що? Ні.
- Ні. - Нам з тобою треба поговорити.
Наодинці.
Так, так, так.
Хріново тобі було на хріновій луау?
Вибач, Денні. Але я відтягнулася на повну.
Вони такі кльові, такі гостинні.
Дуже прикольні люди.
Ну, може, в тебе було інакше, бо ти жінка. І...
Можливо.
Мені сказали, що ти схиблений на сортуванні сміття.
Я схиблений, бо турбуюся про планету?
Чудово. Просто прекрасно.
Проблема, мій дурненький братику, може бути в тобі.
Хоч це не повністю твоя вина.
Ну все. Досить на сьогодні алкогольної мудрості.
Мама тебе розпестила.
Та ну.
- Це правда, ти ж знаєш. - Нічого подібного.
Вона тебе хвалила за всі дрібні здобутки,
коли ти казав «дякую» чи підтирав собі дупцю.
Природно, що ти плутаєш похвалу з любовʼю і тому так поводишся.
Та йди ти.
А твій шлюб, ну...
Ще один доказ того, що ти потребуєш замилування.
Заслужив схвалення худорлявої лярви, як вона...
Усе. Цілком досить.
Викресли останнє з протоколу.
- Так. - Я приїхала не баламутити.
А допомогти.
Татку.
Я сама. Іди побігай.
Добре. Супер.
Ти дозволяєш іншому мужику, з яким кілька разів переспала,
диктувати абсолютно новий напрямок твого життя.
Це було моє рішення. Мій хід.
А він тільки слухав. Ти теж могла б слухати частіше.
Ні. Нє-а. Шейло, ще одного ходу від тебе я не витримаю.
Ні. Я всім ризикнула заради цієї угоди, а ти хочеш просто...
Для мене це не просто ділова оборудка.
Це моє життя.
Тіло від Шейли - це я.
Ти не бачиш у мені справжньої партнерки.
- Я не хотіла, щоб це так прозвучало. - Знаєш, з ким я говорила?
З Келлі Кілмартін.
Вона аж не повірила, що я залагодила твій промах з Гартманом.
Сказала, що вражена моєю кмітливістю в бізнесі.
Так. Білявка знає слова.
А ще вона пʼяниця і брехло.
За минулі два дні я провела з нею чимало часу,
- і повір мені, вона... - Вона впливовий гравець. І професіонал.
Тобі не потрібна угода з Гартманом. Гаразд.
А вона точно погодиться.
Агов?
Містер Рубін?
Привіт. Я прийшов поговорити з дружиною, зараз девʼята ранку.
Ви ще не відчиняєтеся?
Я сьогодні трохи запізнилася, бо шефиня поїхала у відрядження.
Так. Точно. Авжеж. Я знаю.
Я... Так, вона в цьому, як його...
- На Національній... - Національній...
- ...виставці фітнесу, в Ріно. - Так. Ріно.
Я ж знав. Точно. Чорт. Добре.
- Гадство. - Містере Рубін, усе добре?
Звіть мене Денні.
- Ні, дякую. - А можна лишити їй повідомлення?
Зараз?
- Так. Вибачте. Це терміново. - Так.
Я почну так...
«Шейло, тепер я все розумію,
але все - це не всесвіт у його єстві».
«Єство» пишеться з «є», а не з «ї».
Денні, я знаю, як пишеться «єство».
Так. Ясно. Звісно. Вибачте. Готово?
«Я зрозумів усе про фізичні вправи.
Ти мала рацію, Шейло. Щодо всього.
Фітнесу, здоровʼя. Шейло...»
Фіделіє, не пишіть «Шейло» щоразу, як я кажу.
Я поки що вимовляю її імʼя вголос задля ритму.
- Зрозуміла. - Добре. Далі.
«Ти натрапила на щось велике й важливе.
І я знаю, що ти це знаєш, але тепер я теж знаю.
І це не заздрощі й не погроза,
нічого такого.
Якби я тебе послухався,
то зрозумів би, як це все важливо,
і скоріше став би щасливий.
І побачив би це. І тебе б зрозумів.
І хтозна? Може, все склалося б інакше».
Вибачте. Зараз буде ще химерніше.
Ви готові? Встигаєте?
- Так. Я встигаю. - Супер.
«Тепер я знаю, чому ти трахалася з Джоном Брімом».
Так і запишіть. Дослівно.
«Чому Брім з тобою трахався, я знав.
Але тепер я і з твого боку розумію.
В якомусь сенсі, а може, і в усіх, він тебе слухав.
А ти вмієш розуміти, Шейло».
Оце «Шейло» запишіть.
Я думаю, воно важливе.
- Записала. - Добре.
«Я тобі не прощаю. Я тобі не прощу.
Але знай, що я тепер розумію.
І на мою думку, це вже основа,
можливо, для нового початку».
Так. Кінець повідомлення.
А ви...
Не хочете як-небудь сходити на каву?
Мабуть, це не дуже вдала ідея.
Але можливо.
Може, й пішов би.
Здрастуй.
Вибач.
Я зайшов тобі сказати...
Я вирішив тобі сказати.
Вибач, від імені церкви.
Те, як вони обговорювали твоє здоровʼя
і лікування, імовірно, було помилкою.
Мені повідомили про існування альтернативного методу.
Повідомили?
Психіатр. Я записав тебе на завтра.
Що зробив?
За рекомендацією. Дуже хороший лікар.
По-твоєму, я божевільна?
По-моєму, професійна допомога...
Ні. Навіть не думай.
Джон, я не божевільна.
І як ти взагалі міг...
Ні!
Я думаю, мені це більше личить.
Келлі й Ґрета, шефині, красуні й ліпші подружки.
Ти її втратила. Єдине, що в тебе було надійного.
І як ти без неї впораєшся?
Я впораюся прекрасно.
У мене є робота на телебаченні.
І бойфренд. І багато прихильників.
Поки що. Але якщо ти надієшся вигребти
без єдиної вірної подруги, яка по-справжньому в тебе вірить...
Тоді ти жирніша, ніж я думала.
Жирніша? Ти не це хотіла сказати.
Не я вигадую правила.
Я більше не хочу з тобою розмовляти. Іди собі.
Сім страв на вечерю з Карлосом,
і ось ти вже позбуваєшся найкращої подруги.
Я не хочу на тебе злитися!
Ти ж більше не злишся.
Ти ходиш на групову терапію, нібито зцілюєшся.
Я й зцілююся!
Щось не видно. Я бачу людину, яка висить на волосині,
чекаючи моменту, коли зірветься.
І це побачили всі присутні на дефіле,
коли ти вирішила відкрити свій буфет
і продемонструвати потріскану запорошену порцеляну.
Вам допомогти з валізами?
Дякую, я сама справлюся!
Переклад субтитрів: Олена Любенко