Hej.
Hallå där.
Sheila.
Kom in.
Trodde aldrig jag skulle stöta på dig i Reno!
Vad... Här för att spela? Ska du pröva lyckan ikväll?
Eller idag? Det är dagtid.
Jag spelar inte.
Jag vet. Jag skojade bara.
Du ringde mig.
Under natten.
Du sa att vi behövde träffas.
Ja, det gjorde jag.
- Du minns inte det, va? - Jo då.
Nej.
Okej, nej.
Jag är ledsen. Jag...
Du var full.
Jag kom inte hit för...
Jag förväntar mig ingenting.
Gav jag dig några förväntningar?
Jag ville bara se till att du mår bra. Det var allt.
Mår du inte bra?
Vissa dagar orkar jag bara inte.
Och idag orkade jag inte.
Inte alls.
Din motståndare, den du ville neutralisera,
är hon här?
Ja, det är hon allt.
Hon är överallt, tydligen. Vart jag än går, åtminstone.
Tack för att du kom.
Jag måste erkänna att jag såg fram emot en chans att komma bort en sväng
och lösa ett problem jag faktiskt kan lösa.
Till skillnad från med Maria, där jag känner mig värdelös.
Du kan väl slå dig ner? Jag ska hämta lite vatten.
- Till mig? Det behövs inte. - Ta lite.
Vad...
Vad står på?
Hon är inte sig själv.
Och jag är ärligt talat rädd för den hon verkar vara innerst inne.
Vi försöker hjälpa henne,
och kyrkan gör sitt bästa, men det verkar gå åt fel håll.
Jag oroar mig för... säkerhet.
Hennes och barnets.
Har ni funderat på psykologisk rådgivning?
Nej.
Det kan hjälpa.
Verkligen.
Hjälpa på ett sätt som Gud inte kan?
Kanske det.
Tänk om Gud hjälper henne nu?
Tänk om Gud ledde dig hit för att höra att terapi kan hjälpa...
- Är du hans profet nu också? - Det vet du redan att jag är.
Varför skulle du annars börja följa mig?
Gud fortsätter säkert hjälpa henne, men under tiden...
...varför inte låta en terapeut göra ett försök?
Hur hittar man ens en sån?
Sheila! Öppna dörren!
Vad fan, Sheila?
Vi måste prata.
- Förlåt. Bara... - Öppna!
Förlåt.
Är jag ett skämt för dig?
Är allt det här bara ett spratt?
Du är en tv-personlighet nu,
och du klär av dig på scen inför de största aktörerna i branschen?
- Låt mig förklara... - Hartman är förbannade och oroliga,
men mestadels förbannade. Och det är jag med!
Jag förstår. Men kanske...
Och när God morgon, San Diego hör att deras jumpajänta blottat sig...
- Greta! - Jag kommer hem.
Jag hinner knappt se barnen blåsa ut födelsedagsljusen
innan jag måste hit igen för att...
...Sheila, du klädde av dig naken på scen på den nationella träningsmässan!
Jag tror inte jag var helt naken!
Vår ekonomi står på spel, och du är här ute...
Var det ett statement eller är det här bara ett skämt för dig?
Det är inte på något sätt ett skämt, och jag är väldigt ledsen.
I början var jag orolig över att du representerar en livsmedelsprodukt,
att det skulle bli för mycket med tanke på din återhämtning.
Säg bara att du blev full, fantiserade om att kyssa Kelly,
vaknade med bakisångest, försökte trycka in fläsket i en gördel,
fick psykbryt, slet av dig kläderna inför alla,
dök ner i ett badkar med kakor, spydde upp allt
och vaknade till mannen du var otrogen med i förtvivlan,
vilket är 80 procent ditt fel ändå, för så fort nån rör dig är de bara sopor,
och hon borde glömma bort ert "företag" innan hon också blir sopor!
Greta.
Jag fick ett återfall. Mentalt.
Det kan hända under återhämtningen, men det var bara en svag stund
och jag låter det inte hända igen.
Det är du och jag.
Jag ska prata med Hartman och se vad jag kan göra.
Tack.
Säkert att du mår bra?
Ja.
Det är okej. Hon har gått.
- Förlåt. - Det här är vansinne. Jag borde gå.
Du måste inte.
Om du behöver mig eller...
Vad?
Vad gör jag om jag behöver dig?
Bra jobbat, din loser. Du fylleringde en pojke som nån tonåring.
Sen ville du knulla honom efter att ha pratat strunt om hans fru.
Vad har du för fel?
Inget. Inget är fel, för det är så här du verkligen är.
En hjärtlös, fet, sladdrig loser. Du är värdelös. Du är skräp.
Vinter, vår, sommar eller höst.
- Krama mig då, pucko. - Ja, förlåt. Så klart.
- Oj. - Åh, gubben.
Jag är glad att du ringde.
Du ser sliten ut.
- Va? - Det var så svettigt på bussen.
- Har du luftkonditionering? - Ja, den står på.
Greta har rätt. Du gjorde bort dig
när du visade upp din gamla, äckliga kropp inför dina kollegor.
Nu tittar alla på dig och dina russin till bröstvårtor.
De kände säkert fittstanken med.
Delad vårdnad hade inte varit ett problem, men jag fick just ett nytt, krävande jobb.
Jag hjälper gärna till. Äntligen får jag träffa brorsdottern.
Och jag bara måste lämna Philly. Småstad - små hjärnor.
Jag blev ändå bara påmind om Jack överallt,
som fan pantsatte min Nikon F3.
Hur ska jag försörja mig som fotograf utan en kamera?
Så jag måste stänga studion, där jag sov, och flytta in med Tony. Minns du Tony?
Kunde inga noter, men nu är han självlärd pianospelare.
Tills Monicas dotter Misty började plugga och jag fick flytta in i hennes rum.
Men sen var jag receptionist hos en tandläkare,
och de ville att jag skulle jobba sjukt mycket.
Fick bara ledigt på lördagar och söndagar, och de verkade inte fatta problemet.
Sen ringer Misty och bara: "Vänta! Vi behöver en husmor.
Du borde komma hit." Så jag åkte, och det var okej.
Men sen insåg jag att jag måste följa samma regler som studenterna.
Alltså, vadå? Det fanns bara ingen frihet.
Så det är kul att slippa det
och vara här med min bror, som jag saknat så mycket.
Jag är ledsen.
Så ledsen för allt avstånd mellan oss de senaste åren.
- Tio åren. - Tio åren.
Jag klandrar dig inte.
Sheila satte käppar i hjulet för oss.
Men nu är vi här tillsammans, och det är det enda som räknas.
Jag ska hjälpa dig igenom det. Vi ska klara det tillsammans.
Och herrejävlar!
Vad är det här för stor tjej?
Det kan ju inte vara lilla Maya. Så stor kan du inte vara. Är du elva nu?
- Jag är sex. - Aldrig! Kom här.
Vi två kommer att ha så skoj. Det kan jag lova dig.
Varför ens bry sig om att träna nu? Det är över.
Inget mer God morgon, San Diego. Snarare God natt, Sheila.
Då så, mina damer och herrligheter.
Då börjar vi.
Lugnt och fint.
Från sida till sida.
Lilleskutt.
Och nu gungar vi.
Sakta och fint.
Som en bris genom skogen.
Gör cirklar med armarna och simma över sjön.
Sakta ner.
Lugnt och fint.
Alla blickar vilar på dig.
Det var väl det du ville?
Med berömmelse kommer kritik, så det är bäst att du ger dem en show.
Men kära nån. Det kanske är för sent för det.
Alla har sett dig svälla ut över korsetten som en överfull kakburk.
Nåja, vad synd. Jättesynd.
Sheila?
Åh, nej.
- Du ville inte egentligen ha mig här, va? - Det är inte det.
Jag bara... Jag kan inte fatta att du kom.
Jag är lite ur gängorna.
Väldigt mycket, faktiskt.
Kom här.
Såja.
- Jag kan bjuda på middag. - Okej.
Maten är färdig.
Gröna bönorna ser jättegoda ut.
Det. Och det.
Varsågod.
- Är det... - Farmors rösti? Det kan du ge dig fan på.
Jag minns inte senast jag åt...
Det här. Och jag fyllde på juiceförrådet.
Jag uppgraderade det faktiskt.
Vi brukar inte dricka sånt.
- Vad gott. - Visst är det?
Klart det är. Det är bara isoglukos.
Då så. Då hugger vi in.
Skit också.
Förlåt, Maya.
Jag glömde att du är vegetarian. Skit också.
Du behöver inte be om ursäkt. Det är okej.
Men du var alltid en sån köttätare.
Alltså, bilden jag har av dig genom hela vår barndom
är du barbröstad med ett kycklinglår i handen.
Han brukade slita köttet av benen.
- Nej. - Så vegetarianismen var Sheilas idé?
Det var bådas.
Men det handlade mer om miljön än djurens välfärd.
Ännu ett sätt för henne att kontrollera dig.
Jag menar bara att det är ditt liv.
Numera.
Jag vill ha lite. Snälla?
Lite grann.
Nämen, Debbie...
- Mer! - Maya.
Okej, men det räcker.
Skål för söta drycker och rött kött.
Du är en äkta Rubin.
Jag lovar att det är gott.
Ja, det ser gott ut. Jag bara...
Jag gillar att välja. Det här med fast meny är nytt för mig.
Se det som att nån vägleder dig med en stor mängd kunskap och omsorg
genom en sammanhängande upplevelse.
Kocken tog sig tid att smaka och experimentera
och väga allt exakt till grammet,
så när du har ätit klart känner du dig mätt men inte fullproppad.
Du kan slappna av. Du måste inte tänka.
Bara njut.
Gott?
Perfekt.
Jag är så glad att du kom.
Jag med.
Den här dagen har varit...
Den har varit tung.
Jag lyssnar.
Kan jag få lite till?
Nej. Det är läggdags.
Du måste spara plats för morgondagens mat. Gå och borsta tänderna.
Så hur mår du?
Toppen. Jag är mätt. Det här var jättegott.
Nej. Du, Danny. Hur mår du egentligen?
Bra. Bara bra.
Jag försöker bara klura ut hur man är medförälder.
Hon skruvade visst till dig rejält.
Nej, utan...
Hon knäckte dig helt.
Lite. Lite grann, ja.
Och nu känner du dig så ensam.
- Jag gör ju det. - Det är ingen fara. Jag är här.
Du har rätt.
Jag hatar bara att erkänna att jag känner mig så ensam.
Jag såg ett reklamblad där ute för en hawaiiansk grillfest.
Det verkade speciellt.
- Jag har Maya. Du kan väl gå? - Nä.
- Vad gör jag här då? - De har en varje kväll.
Så speciellt är det inte. Eller roligt, för alla där är så elaka.
- Alla är elaka? - Ja. Alla.
- Jag gick dit med ett öppet sinne och... - Säkert att du inte bara är rädd?
Rädd? Jag är inte... Jag är inte rädd för en grillfest, Debbie.
Om du inte tror mig kan du gå själv. Men bara för att nån har en blomsterkrans
betyder det inte att de praktiserar alohas principer.
Och sen på något sätt är jag plötsligt naken?
- Japp. - Okej. Förlåt.
- Jag ville inte... - Det var inte roligt.
- Ingen skrattade. Ingen. - Nej, jag...
Det måste ha varit hemskt. Men skitroligt.
- Sluta! Det var en hemsk upplevelse. - Herregud.
Förlåt. Jag förstår.
Men gördlar på en träningsmässa?
Alltså, vad är det för årtionde?
- Kanske det behövdes röras om i grytan. - Men jag är inte här för det.
Jag är här för min karriärs skull. För att ta nästa steg.
Restaurangfolk säger också det jämt, att jag borde ta nästa steg
och starta eget.
Men nä.
Glöm det. Det är så ointressant.
Men berätta. Vad är det?
Det är inte...
Det är inte därför jag började i matbranschen.
Varför gjorde du det då?
Upp och hoppa!
Jag har smoothies och nyheter.
- God morgon. - Morrn.
Jag kommer!
- Hej. - Du kommer inte tro det,
men jag lyckades rädda Hartman-avtalet.
Det krävdes mycket diplomati,
så en klapp på axeln åt mig själv,
- men det här är problemet... - Jag funderade på det igår, och...
Jag har nåt jag vill säga dig... också.
- Sätt dig. - Vad har du funderat?
- Bara bra grejer. Du kommer att gilla det. - Okej.
Sätt dig bara.
Jag vill gå tillbaka till början. Tillbaka till det som inspirerade mig.
Den här mässan, kakorna...
Det är inte målet. Det var aldrig det.
Och mitt återfall är ett tecken.
Vi behöver inte Hartman. Vi klarar oss bättre utan dem.
Förlåt, men vad säger du?
Är det nån här som jag...
Hej. Kom fram.
Carlos, det här är Greta som jag pratat så mycket om.
Bara gott.
Förlåt, jag är lite tagen på sängen.
Är det här vad du har sysslat med?
Gömt honom här hela tiden?
- Vänta, har du gömt mig? - Va? Nej.
- Nej. - Du och jag måste snacka.
I enrum.
Ser man på.
Var det lika jävligt på festen som jag sa?
Förlåt, Danny, men jag hade skitkul.
De var så schysta och varma. De är ena riktiga trallgökar.
Kanske för att du är kvinna. Så...
Kanske det.
De sa att du är jobbig med din återvinning.
För att jag bryr mig om jorden?
Schyst. Riktigt schyst.
Kanske problemet, min kära dumbom, är du. Vilket ju inte bara är ditt fel.
Det kanske räcker med tequilatankar för idag.
- Mamma skämde bort dig. - Men snälla.
- Du vet att det stämmer. - Nej.
Hon hyllade minsta lilla prestation, som när du torkade stjärten själv,
så du tolkar beröm som kärlek, och det är därför du är som du är.
Far åt fittan.
Och ditt äktenskap, alltså...
Det stärkte bara ditt beundransbehov.
- Om du kan dra hem ett benrangel som hon... - Okej. Det räcker nu.
Du kan stryka det sista.
- Ja. - Jag är inte här för att bråka.
Jag är här för att hjälpa.
Pappa!
Jag tar det. Ut och spring.
Okej. Bra.
Nu låter du bara en annan kille, som du just börjat spänna på,
styra ditt liv helt och hållet.
Det var mitt beslut. Mitt drag.
Han lyssnade bara, nåt som du kunde göra oftare.
Nej, jag orkar inte med fler drag.
Nej. Jag riskerade allt för det här...
Det handlar om mer än en affärsuppgörelse. Det här är mitt liv.
Jag är Body by Sheila.
Du kommer aldrig att se mig som en partner.
- Jag menade det inte så. - Vet du vem jag pratat med?
Kelly Kilmartin.
Hon kunde inte fatta att jag lyckades släta över det.
Hon sa att hon var imponerad av mitt födgeni.
Just det. Blondinen är bildad.
Hon är också full av sprit och lögner.
- Jag har umgåtts mycket med henne nu, och... - Hon är ett kraftknippe och professionell.
Vill du inte ha avtalet med Hartman? Okej då.
För hon tar det gärna.
Hallå?
Mr Rubin?
Hej. Jag kom för att träffa min fru, och den är redan nio.
Ska inte ni ha öppet redan?
Jag tog visst lite mer tid på mig i morse när chefen är bortrest.
Ja, jag vet.
Jag... Hon är i...
- Den nationella... - Nationella...
- ...träningsmässan i Reno. - Reno.
Jag visste ju det. Fan också.
- Helvete. - Är allt okej, mr Rubin?
Kalla mig Danny.
- Nej tack. - Kan du ta ett meddelande?
Nu?
- Förlåt, men det är brådskande. - Okej.
Okej, jag tänker börja med...
"Sheila, jag förstår allt nu.
Alltså, inte hela universum per se."
Det stavas inte "per sej", utan per se...
Jag vet hur man stavar per se.
Visst. Så klart. Förlåt. Är du klar?
"Jag förstår allt om träning.
Du hade rätt, Sheila. Om allt.
Om fitness och hälsan. Sheila..."
Men skriv inte ner Sheila varje gång.
Jag säger det bara för att få in rytmen.
- Okej. - Bra.
"Du är nåt stort och viktigt på spåren.
Du visste det redan, men nu vet jag det med.
Och inte på nåt avundsjukt, hotfullt sätt eller så.
Om jag hade lyssnat på dig,
så kanske jag hade förstått vikten av det och blivit lyckligare snarare.
Och jag hade förstått det. Och jag hade förstått dig.
Vem vet? Kanske allt hade varit annorlunda nu."
Förlåt, men det kommer att bli konstigare. Är du fortfarande med?
- Japp. - Bra.
"Nu fattar jag varför du knullade med John Breem."
Du kan skriva ner det.
"Jag har alltid förstått hans skäl, men nu fattar jag dina med.
På ett sätt, kanske på alla sätt, lyssnade han på dig.
Och du förstår grejer, Sheila."
Skriv ner den Sheilan. Den verkar viktig.
- Visst. - Okej.
"Jag förlåter dig inte. Jag förlåter dig aldrig.
Men du måste veta att jag förstår nu.
Och det känns inte som ingenting. Kanske en bra början."
Japp. Klart slut.
Vill du...
Vill du ta en fika nån gång?
Det är nog ingen god idé.
Men... Visst, kanske.
Kanske det.
Hej.
Förlåt.
Jag ville säga till dig...
Jag ville be dig...
...om ursäkt för kyrkan.
Sättet som de behandlat din hälsa,
som de behandlat dig, har måhända varit felaktigt.
Jag har uppmärksammats om ett alternativt tillvägagångssätt.
"Uppmärksammats om"?
En psykiatriker. Jag har bokat en tid till imorgon.
Vadå?
Jag blev rekommenderad en bra doktor.
- Så du tror jag är galen? - Jag tror att professionell hjälp...
Nej! Absolut inte!
Jag är inte galen, John!
Jag kan inte fatta att du...
Nej!
Den sitter bättre på mig.
Kelly och Greta! Bossar, brudar och bästisar!
Du förlorade henne. Det enda säkra i ditt liv.
- Hur ska du klara dig utan henne? - Jag klarar mig bra.
Jag har jobb på tv.
Jag har en pojkvän och många fans.
Just nu, ja. Men om du tror att du klarar det
utan den enda vännen som trott på dig,
så är du fetare än jag trodde.
Fetare? Det menade du inte.
Jag skriver inte reglerna.
Jag vill inte prata med dig mer. Du kan gå nu.
Det krävdes bara en sjurätters med Carlos så låter du din bästis pysa.
- Jag vill inte bli arg på dig! - Du blir inte arg längre.
Du går ju i gruppterapi för att bli frisk.
Jag blir ju frisk!
Det ser inte ut så. Jag ser ett ruckel som är en skruv lös ifrån att rasa samman,
precis som alla andra på modevisningen gjorde
när du drog ut översta hyllan på din byrå och visade upp ditt gamla finporslin.
Behöver du hjälp med väskorna?
Tack, men jag klarar mig!
Undertexter: Borgir Ahlström