Hei.
Hei, der.
Sheila.
Kom inn.
Trodde aldri jeg ville se deg i Reno.
Hva...
Skal du på kasino? Er det din lykkekveld? Eller det er jo lyse dagen.
- Jeg spiller ikke. - Jeg vet det. Det var en spøk.
Du ringte meg.
I går kveld.
Du sa du måtte treffe meg.
Ja, det gjorde jeg.
- Du husker ikke at du ringte. - Jo da.
Nei.
Jeg beklager virkelig.
Du var full.
Jeg kom ikke hit for...
Jeg forventer ingenting.
Skapte jeg noen bestemte forventninger?
Jeg ville bare forsikre meg om at alt var bra med deg.
Er det ikke så bra med deg?
Jeg har bare enkelte dager da jeg ikke orker.
Og i dag orket jeg ikke.
Nei.
Motstanderen din, hun du ville nøytralisere...
...er hun her?
Å, ja da. Hun er her.
Hun er overalt, viser det seg. I hvert fall der jeg er.
Takk for at du kom.
Jeg innrømmer at jeg kanskje syntes det var deilig å komme meg litt vekk.
At dette var et problem jeg faktisk kunne løse.
Ikke som med Maria, der jeg bare føler meg ubrukelig.
Kan du ikke sette deg litt? Sett deg, så skal du få litt vann.
Til meg? Nei. Det...
- Det trengs ikke. - Vær så snill.
Hva...
Hva er det?
Hun er ikke seg selv.
Det skremmer meg, skal jeg være ærlig, å se hva hun har inni seg.
Vi prøver å hjelpe,
og kirken viser omsorg, men det ser ut til å gå feil vei.
Jeg bekymrer meg for... sikkerheten.
For henne og babyen.
Har du vurdert å skaffe henne psykologhjelp?
Nei.
Det kan hjelpe.
Virkelig.
Hjelpe på en måte Gud ikke kan?
Kanskje.
Kanskje Gud hjelper henne nå?
Kanskje Gud sendte deg hit for å høre at terapi kan hjelpe henne...
- Så nå er du profeten hans? - Det vet du jo at jeg er.
Det var derfor du valgte å følge meg.
Gud vil fortsette å hjelpe henne. Men i mellomtiden...
...kan dere vel hente inn en terapeut også?
Hva gjør man for å finne noen?
Sheila, lukk opp!
Hva faen, Sheila?
OK.
Vi må ha en prat.
- Beklager. Det er bare... - Lukk opp!
- Hva? - Unnskyld.
Er jeg bare en vits?
Er hele denne avtalen bare en vits? En skøyerstrek?
Du er TV-kjendis nå,
og så kler du av deg på scenen
rett for øynene på bransjens mektigste aktører?
- Jeg kan forklare. - Hartman er sur og bekymret.
Men mest sur. Og vet du hva? Det er jeg også.
- Jeg forstår. Men kanskje... - Og når Wake Up, San Diego hører
at "Good Morning Health"-damen deres viste alt...
- Greta! - Jeg kom hjem
og rakk så vidt se tvillingene blåse ut lysene på kaken
før jeg blir kalt tilbake fordi...
Sheila, du kledde av deg på scenen på National Health and Fitness-messen!
Jeg tror ikke jeg var helt naken.
Vår økonomiske frihet står på spill, og du...
Var det et slags budskap, eller er dette bare en spøk for deg?
Det er slett ikke noen spøk. Jeg er så, så lei for det.
På første møte med Hartman
var jeg skeptisk til at du skulle reklamere for et matprodukt.
Kanskje det ville bli for mye for deg siden du jobber med å bli frisk.
Bare si at du drakk deg dritings og trodde Kelly ville kysse deg,
våknet i en spiral av fylleangst, prøvde å presse deg inn i et korsett,
fikk hetta, rev av deg klærne for fullt publikum
badet i småkaker og spydde opp alt sammen.
Så sto mannen du var utro med utenfor og var dypt fortvilet,
noe som er minst 80 % din skyld, for alle rundt deg blir til råttent søppel.
Og hun burde dra rett hjem og glemme "forretningene" deres
før hun også blir til råttent søppel.
Greta.
Jeg hadde et tilbakeslag rent mentalt.
Det kan skje i prosessen mot å bli frisk, og det var bare en glipp.
Og det skal ikke gjenta seg.
Det er du og jeg, Greta. Det er du og jeg.
Jeg skal snakke med Hartman og se hva jeg kan få til.
Takk.
- Er du sikker på at alt er bra? - Ja.
Det er i orden. Hun gikk.
- Beklager. - Dette er latterlig. Jeg må gå.
Du trenger ikke det.
Jo.
Hvis du trenger meg eller...
Hva?
Hva skal jeg gjøre da?
Bra jobba, taper. Ringe en gutt i fylla som om du var 17 år.
Og så får du lyst på ham så snart du har sagt at Gud hjelper kona hans.
Hva feiler det deg?
Ingenting.
For det er akkurat sånn du er.
En hjerteløs, feit, ekkel taper. Du er ubrukelig. Du er bare søppel.
Ja...
"Winter, spring, summer or fall."
- Gi meg en klem, dust. - Ja. Ja, beklager. Så klart.
- Å, vennen. - Oi, oi.
Jeg er så glad du ringte.
Du ser ikke så bra ut.
- Hva? - Jeg ble så varm på bussen.
- Har du klimaanlegg? - Ja, det står på.
Du gjorde deg til latter
ved å vise den gamle, slappe kroppen din med kollegaene dine som publikum.
Nå glor alle på deg og vet at du har brystvorter som tørre rosiner.
De kjente sikkert lukten av søppeldåsa di også.
Å dele 50-50 er egentlig ikke noe problem,
men jeg har fått en ny og ganske krevende jobb.
Jeg hjelper gjerne til. Nå får jeg vært sammen med niesen min.
Og Philadelphia er for liten og for sneversynt.
Alle steder minnet meg om Jack
som, jeg tuller ikke, pantsatte Nikon-kameraet mitt.
Hvordan skal jeg forsørge meg
- som fotograf uten kamera? - Ja.
Så jeg måtte stenge studioet, og der bodde jeg også,
og flytte til Tony. Husker du Tony?
- Nei. - Kunne ikke noter,
men nå lever han av å spille piano.
Til Monicas datter Misty flyttet på college og jeg kunne ta rommet hennes.
Men så fikk jeg jobb i resepsjonen hos en tannlege,
og der hadde jeg helt syke arbeidstider. Ingen fridager. Bare lørdag og søndag.
Og jeg bare: "Skjønner dere ikke at det er et problem?"
Men så ringte Misty og bare: "Vi trenger en hybelansvarlig.
Du må komme hit." Så da gjorde jeg det, og det var topp.
Men så skjønte jeg: "Må jeg følge de samme reglene som studentene?"
Beklager. Det var null frihet.
Så jeg er så glad jeg kunne dra
og komme hit til broren min, som jeg har savnet sånn.
Deb, jeg er lei for det.
Jeg er så lei meg for avstanden mellom oss de siste årene.
- De siste ti årene. - Ti.
Jeg klandrer deg ikke. Sheila gjorde det vanskelig for oss å ha kontakt.
Men nå er vi sammen, og det er det eneste som betyr noe.
Jeg skal hjelpe deg gjennom dette sammen.
Og i helsike!
Hvem er den store jenta som står her?
Dette kan ikke være bitte lille Maya. Hva er du, 11?
- Jeg er seks. - Nei. Kom her.
Du og jeg skal ha det så gøy. Det lover jeg.
Ingen vits i å trene nå.
Ikke noe mer Wake Up, San Diego. Heller Good night, Sheila.
OK, mine damer og herrefolk.
La oss begynne.
Rolig og forsiktig.
Fra side til side.
Små hopp.
Og så svinger vi.
Pent og rolig.
En bris mellom trærne.
Og sirkler med armene. Svøm gjennom vannet.
Roligere.
Pent og rolig.
Alle ser på deg.
Det er vel det du ønsker? Berømmelse gir oppmerksomhet,
så du får gi dem noe pent å se på.
Å, kjære vene.
Det er nok for sent,
nå når alle har sett valkene dine tyte ut av korsettet.
Som en overfylt kakeboks.
Uff, det var leit.
Sheila?
Å, nei.
- Du ville ikke at jeg skulle komme. - Nei, nei. Det er ikke det.
Jeg bare... Jeg fatter ikke at du kom.
Jeg er litt ute av slag.
Jeg er veldig ute av slag, egentlig.
Kom hit.
Det går bra.
- Nå går vi og spiser middag, OK? - OK.
Middagen er servert.
Brekkbønnene ser nydelige ut.
OK.
Den. Og den.
Vær så god.
- Er det... - Bestas potet-kugel?
Vær du sikker.
Jeg kan ikke huske sist jeg spiste...
Her. Og jeg fylte på juicelageret.
Oppgraderte det, faktisk.
Vi drikker egentlig ikke sånt.
- Så godt. - Ikke sant?
Ja, så klart. Den er full av søtningsmiddel.
OK. Da spiser vi.
Å, faen.
Unnskyld, Maya.
Jeg glemte hele vegetarianer-greia deres.
Det er ingen fare.
Du har jo alltid vært en ivrig kjøtteter.
Bildet jeg ser for meg av deg da vi var barn,
er deg i bar overkropp og alltid med en kyllingklubbe i hånden.
Han elsket å gnage kjøttet rett av beinet.
- Nei. - Så den vegetarianer-greia...
- Det var Sheila, ikke sant? - Det var begge to.
Men det handlet mer om miljøet enn om dyrevelferd.
Og hun fikk styre både deg og hva du spiste.
Jeg sier bare at det er ditt liv...
...nå.
Jeg vil ha litt. Vær så snill?
Litt.
- Nei... Debbie. - Vel...
- Mer! - Maya.
OK, nå holder det.
Skål for søt saft og rødt kjøtt.
Du er en Rubin tvers igjennom.
De er nydelige, det lover jeg.
Ja. De ser gode ut. Jeg bare...
Jeg liker å velge. Du vet, det med fast meny er nytt.
Tenk på det som at noen loser deg
med en utrolig mengde kunnskap og omsorg
gjennom en helhetlig opplevelse.
Kjøkkensjefen tok seg tid til å smake og eksperimentere,
veie alt presist på grammet,
slik at når du er ferdig, føler du deg tilfredsstilt, men bekvem.
Du kan slappe av. Du trenger ikke å tenke.
Bare nyt det.
Godt?
Perfekt.
Jeg er så glad du kom.
Jeg også.
Denne dagen har vært... Den har vært ekstrem.
Jeg lytter.
Kan jeg få mer?
Nei, det er leggetid.
Du må spare plass til det jeg skal lage i morgen. Gå og puss tenner.
Hvordan har du det?
Topp. Jeg er mett. Dette var helt nydelig.
Nei, du, Danny. Hvordan har du det egentlig?
Fint. Helt fint.
Du vet, jeg prøver å finne ut av foreldresamarbeidet...
Herregud, hun har virkelig herset med deg.
Nei, det er bare...
Hun ødela deg skikkelig.
Litt. Litte grann, ja.
Og nå føler du deg så alene.
Ja.
Det går bra. Jeg er her.
Du har rett.
Jeg vil bare ikke innrømme at jeg føler meg ensom.
Jeg så et flygeblad ute i gangen.
For en hawaiisk fest de skal Og det virker fint, og jeg vet ikke,
- jeg tar Maya. Kan du ikke gå? - Nei.
- Det var derfor jeg kom. - Det er luau her hver kveld.
Det er ikke noe ekstra. Og ikke noe gøy, heller. For alle der er slemme.
- Alle er slemme? - Ja, alle.
Jeg gikk dit med åpent hjerte og åpent sinn, og jeg...
Det sier du fordi du er redd.
Jeg... Jeg er ikke...
Jeg er ikke redd for noen luau, Debbie. OK?
Og tror du meg ikke, får du gå selv.
Så får du se. Og selv om noen har blomsterkrans,
betyr ikke det at de følger prinsippene for aloha.
Og på et eller annet vis endte jeg helt naken.
- Ja. - OK. Beklager.
- Jeg mener ikke... - Det var ikke morsomt.
- Det var ingen som lo. Ingen. - Nei da.
Det må ha vært helt fryktelig. Men ganske festlig.
- Slutt. Det var grusomt. - Å, herregud.
Unnskyld. Jeg føler med deg.
Men korsett på en treningsmesse?
Ærlig talt, hvilket århundre er vi i?
Kanskje det trengtes litt forandring.
Men jeg kom ikke for å forandre noe.
Jeg vil bare bygge opp karrieren min. Ta neste skritt.
Ja.
Det samme sier restaurantfolk, at jeg bør ta et skritt videre.
Ikke sant, åpne et eget sted.
Men nei.
Bare glem det. Det er ikke interessant.
Nei, fortell. Hva?
Det er bare ikke...
Det var ikke derfor jeg begynte med mat.
Og hva var grunnen?
God morgen!
OK.
- Jeg har smoothie og nyheter. - God morgen.
Jeg kommer nå.
- Hei. - Du kommer ikke til å tro dette.
Jeg klarte å redde avtalen med Hartman.
Det krevde diplomati på høyt nivå.
En liten klapp på egen skulder. Ja takk.
- Så her er saken... - Jeg tenkte på det i går kveld...
Og jeg har også noe jeg vil fortelle.
- Sett deg. - OK. Hva tenkte du?
- Det er bra. Du kommer til å elske det. - OK.
Bare sitt ned og slapp av.
Jeg vil tilbake til det grunnleggende. Det som inspirerte meg til denne reisen.
Denne messen. Og småkakene.
Det er ikke målet. Det var aldri målet.
Og tilbakefallet mitt... Det er et tegn.
Vi trenger ikke Hartman. Vi klarer oss bedre uten dem.
Unnskyld? Hva mener du?
Er det noen her...
- Hei. - Hei. Kom ut.
Carlos, dette er Greta, som jeg har fortalt så mye om.
- Bare pene ting. - Ja.
Beklager. Jeg er ikke i min beste form.
Så er det dette du har holdt på med?
Gjemt ham her inne?
- Vent. Gjemt meg? - Hva? Nei.
- Nei. - Vi må ha oss en prat.
Alene.
Vel, vel.
Hadde du det dritt på den bedritne festen?
Jeg er så lei for det, Danny. Men det var kjempegøy.
De var så hyggelige og inkluderende. De er skikkelig festlige.
Kanskje det er annerledes fordi du er kvinne.
Kanskje.
De fortalte at du hadde vært en dust og mast om resirkulering.
Er jeg en dust fordi jeg bryr meg om planeten? Hyggelig.
Kanskje problemet er deg, min søte, dumme bror.
Og det er jo ikke bare din feil.
Kanskje det er nok maragarita-dynket visdom for i dag.
- Mamma skjemte deg bort. - Vær så snill.
- Det vet du godt. - Nei, det gjorde hun ikke.
Hun skrøt av alt du gjorde,
bare du sa takk eller tørket deg i rumpa selv.
Du forveksler skryt med kjærlighet, og derfor holder du på sånn.
Faen ta deg.
Og ekteskapet ditt.
Det ga deg bare større behov for bekreftelse.
Fra en mager kjerring som henne...
OK. Det holder i massevis.
Du kan stryke det siste.
- Ja. - Jeg vil ikke skape uro.
Jeg vil hjelpe til.
- Pappa. - Jeg tar henne. Ut og løp deg en tur.
OK. Flott. Ja.
Nå lar du en ny mann, som du nettopp har begynt å ligge med,
diktere en helt ny retning i livet ditt.
Dette var mitt valg. Mitt trekk.
Han lyttet bare, noe du kunne gjort litt oftere.
Nei. Jeg orker ikke flere nye trekk fra deg, Sheila.
Nei. Jeg har satset alt på denne avtalen, og nå vil du bare...
Dette er mer enn bare forretninger for meg.
Det er livet mitt.
Jeg er Body by Sheila.
Jeg blir aldri en fullverdig partner.
- Det var ikke sånn jeg mente det. - Vet du hvem jeg har snakket med?
Kelly Kilmartin.
Hun var helt sjokkert over at jeg klarte å ordne opp med Hartman.
Hun sa jeg hadde en imponerende forretningssans.
Ja da, blondie kan fine ord.
Og hun drikker for mye, og hun lyver.
Jeg har vært mye sammen med henne her,
- og hun er... - Hun er imponerende og profesjonell.
Du vil ikke vil ha avtalen med Hartman. Greit.
For det vil hun.
Hallo?
Mr. Rubin?
Hei. Jeg kom for å snakke med min kone. Klokken er ni.
Har dere ikke åpnet?
Jeg tok meg litt fri siden sjefen er bortreist.
Ja. Ja, nettopp.
Ja, hun er på...
- National Fitness... - National...
- ...and Health-messen i Reno. - I Reno, ja.
Det visste jeg. Ja, faen.
- Pokker ta. - Går det bra, Mr. Rubin?
Du kan kalle meg Danny.
- Nei takk. - Kan jeg legge igjen en beskjed?
Akkurat nå?
- Ja, beklager. Det haster litt. - Ja.
OK. Jeg begynner med...
"Sheila, jeg forstår alt nå,
ikke alt som i hele universet, per se."
Det skrives "per se"...
Jeg kan stave, Danny.
Ja, selvsagt. Beklager. Er du klar?
"Jeg forstår alt ved trening.
Du hadde rett, Sheila. I alt sammen.
Både trening og helse. Sheila..."
Fidelia, ikke skriv Sheila hver gang jeg sier det.
Jeg sier det bare for å skape en rytme.
- Mottatt. - Bra. OK.
"Du har forstått noe stort og viktig.
Og jeg vet at du vet det, men nå vet jeg det også.
Og ikke på en sjalu eller truende måte, eller noe sånt.
Hvis jeg hadde hørt på deg,
ville jeg kanskje ha forstått hvor viktig det var
og kunne blitt lykkeligere litt før.
Og jeg ville sett dette. Og jeg ville sett deg.
Og kanskje ting ville ha endt annerledes."
Beklager. Det kommer til å bli mye kleinere.
Går det bra? Du henger med?
- Jeg henger med. - Flott.
"Nå forstår jeg hvorfor du lå med John Breem."
Det kan du skrive. Ja.
"Jeg har alltid visst hvorfor John Breem lå med deg. Men nå forstår jeg deg også.
På en måte, kanskje på alle måter, lyttet han til deg.
Og du forstår ting, Sheila."
Her kan du faktisk skrive Sheila. Jeg syns den er ganske viktig.
- Mottatt. - OK.
"Jeg kommer ikke til å tilgi deg.
Men jeg vil at du skal vite at jeg forstår.
Og jeg føler at det er noe, kanskje en begynnelse."
Ja. Beskjed over.
Har du...
Har du lyst til å ta en kopp kaffe en gang?
Det er nok ikke så lurt.
Men ja, kanskje.
Kanskje vil jeg det.
Hallo.
Unnskyld.
Jeg ville bare si...
Jeg syntes jeg burde si det.
Jeg er lei for det, på vegne av kirken.
Det kan hende de har håndtert helseproblemene dine
og behandlingen din på en litt uheldig måte.
Jeg er blitt gjort oppmerksom på en annen vinkling.
Gjort oppmerksom på?
En psykiater. Jeg har bestilt time til deg i morgen.
Hva har du gjort?
Jeg fikk anbefalt en svært dyktig lege.
Så du tror jeg er gal?
Jeg tror profesjonell hjelp...
Nei! Det kommer ikke på tale.
Jeg er ikke gal, John.
Og jeg fatter ikke at du kunne...
Nei!
Jeg syns jeg kler den bedre.
Kelly og Greta. Ledere, lekkerbiskener og lekekamerater.
Du mistet henne. Den eneste du hadde. Hvordan tror du det går uten henne?
Jeg klarer meg helt fint.
Jeg har jobb på TV.
Og jeg har kjæreste. Og mange fans.
Nå, ja. Men hvis du tror du kan klare deg
uten den eneste vennen som faktisk tror på deg,
- er du "tjukkere" enn jeg trodde. - Det var ikke det du mente.
Det er ikke mine regler.
Jeg vil ikke snakke mer med deg. Du kan gå.
Én sjuretter med Carlos, og så sender du bestevenninnen din på dør.
Jeg vil ikke bli sint!
Du har jo sluttet med det.
Du går i gruppeterapi og jobber for å bli frisk.
Jeg blir bedre!
Det er ikke det jeg ser. Jeg ser en som så vidt holder ut.
Det er rett før det rakner.
Og det samme så alle andre på motevisningen
da du åpnet skapet og lot alle se det støvete, sprukne koppestellet ditt.
Skal jeg ta bagasjen din?
Takk, jeg klarer meg selv!
Tekst: Trine Haugen