Labas.
Sveikutis.
Šeila.
Užeik.
Nemaniau, kad pamatysiu tave Rine.
Ką...
Prisėsi prie lošimo aparatų? Gaudysi sėkmę šįvakar?
Ar šiandien? Dabar diena.
Aš nelošiu.
Žinau. Juokavau.
Tu man paskambinai.
Vakar naktį.
Sakei, tau reikia mane pamatyti.
Taip, sakiau.
- Nepameni, kad skambinai, tiesa? - Pamenu.
Ne, nepameni.
Nepamenu.
Aš labai atsiprašau. Aš...
Buvai girta.
Atėjau ne tam, kad...
Aš nieko nesitikiu.
Ar aš suteikiau kažkokių vilčių?
Tik noriu įsitikinti, kad tau viskas gerai. Tik tiek.
Ar tau ne viskas gerai?
Man tik kartais pasitaiko dienų, kai negaliu nieko daryt.
Ir šiandien negalėjau.
Nedariau.
Tavo priešininkė - ta, kurią norėjai neutralizuoti,
ji čia?
Taip. Ji čia. Taip.
Pasirodo, ji visur. Bent jau ten, kur esu aš.
Ačiū, kad atvažiavai.
Prisipažinsiu, gal ir būčiau norėjęs akimirkai atitrūkti,
kad būtų problema, kurią galėčiau išspręsti.
Skirtingai nei su Marija, kai jaučiuosi niekam tikęs.
Gal prisėsk? Sėsk. Atnešiu vandens.
Man? Ne. Tai...
- Nereikia. - Ne, prašau.
Kas...
Kas nutiko?
Ji nesava.
Jei atvirai, mane gąsdina tai, kokia ji yra viduje.
Bandome padėti,
bažnyčia rūpinasi, bet atrodo, kad poveikis priešingas.
Man neramu dėl... saugumo.
Jos ir vaikelio.
Nebandei surasti jai psichologinės pagalbos?
Ne.
Gal padėtų.
Tikrai galėtų padėti.
Padėtų taip, kaip negali Dievas?
Gal.
O jei Dievas padeda jai dabar?
O jei Dievas atvedė tave čia, kad išgirstum, jog psichiatras galėtų...
Tai dabar tapai pranaše?
Jau žinai, kas aš tokia.
Dėl ko dar būtum mane sekęs?
Esu tikra, kad Dievas ir toliau jai padės. O kol kas,
gal dėl visa ko surask profesionalų psichiatrą?
Kaip jį išvis surasti?
Šeila, atidaryk!
Kas per sumautas mėšlas, Šeila?
Gerai.
Mums reikia pasikalbėti.
- Atsiprašau. Žinau, tai... Tiesiog... - Atidaryk!
- Ką? - Atsiprašau.
Tu iš manęs tyčiojiesi?
Ar visa tai - didelis pokštas? Šunybė?
Dabar tu - televizijos veidas,
bet apsinuogini scenoje
prieš galingiausius verslo žaidėjus?
- Tai ne visa istorija. - „Hartmanas“ įpykęs ir susirūpinęs,
bet labiausiai įpykęs. Žinai, ką? Aš irgi.
Suprantu. Bet gal, jei...
Ir kai „Pabusk, San Diegai“ išgirs,
kad jų „Labo ryto sveikatos“ ponia demonstravo savo grožybes...
- Greta, prašau. - Grįžtu namo.
Vos spėju pažiūrėti, kaip dvyniai užpučia žvakutes ant torto,
kai mane iškviečia grįžti čia, nes...
Šeila, tu apsinuoginai ant scenos Nac. sveikatos ir aerobikos parodoje!
Nemanau, kad buvau visai nuoga.
Ant kortos pastatyta mūsų finansinė laisvė, bet tu čia...
Ar tai buvo kažkoks pareiškimas, ar visa tai tau kažkoks didelis pokštas?
Tai tikrai ne pokštas. Ir aš labai atsiprašau.
Kai susitikome su „Hartmanu“,
man buvo neramu, kad tu atstovausi maisto produktui,
gal tau bus per sunku, žinant, kad vis dar sveiksti.
Tiesiog pasakyk jai. Pasakyk, kad vakar nusilakei,
fantazavai, kaip Kelė bando tave pabučiuoti,
pabudai pagiriota ir kamuojama gėdos, bandei sugrūst storą šikną į korsetą,
tave ištiko nervinė krizė, tada visų akivaizdoje nusiplėšei drabužius,
įnėrei į sausainių vonią, viską surijai ir išvėmei.
Atidariusi duris išvydai neviltin puolusį vyrą, su kuriuo buvai užmezgus romaną,
ir dėl to esi 80 % kalta, nes tas, kuris tave paliečia,
virsta supuvusia šiukšle.
Ji turėtų važiuoti namo ir pamiršti jūsų „verslą“,
kol pati netapo sutrūnijusia šiukšle.
Greta.
Aš atkritau...
psichologine prasme.
Bet taip nutinka sveikimo kelyje, atkritau tik trumpam.
Neleisiu, kad tai pasikartotų.
Tikrai.
Esam aš ir tu, Greta.
Aš ir tu.
Pakalbėsiu su „Hartmanu“ ir pažiūrėsiu, ką galiu padaryti.
Ačiū.
Tau tikrai viskas gerai?
Taip.
Viskas gerai. Ji išėjo.
- Atsiprašau. - Tai kvailystė. Man reiktų eiti.
Neprivalai išeiti.
Taip.
Jei manęs prireiks ar...
Kas?
Jei tavęs prireiks, ką turėčiau daryti?
Gerai padirbėjai, nevykėle.
Prisigėrei ir paskambinai vaikinui, tarsi būtum 17 m.
Tada užsigeidei jį išdulkinti iškart po to, kai pripliauškei,
kaip Dievas padės jo žmonai.
Kas tau negerai?
Nieko. Viskas gerai,
nes būtent tokia ir esi iš tiesų.
Beširdė, stora, suskydusi nevykėlė. Tu niekam tikusi. Tu šiukšlė.
Ta...
Žiema, pavasaris, vasara ar ruduo.
- Apkabink mane, šikniau. - Taip. Atleisk. Taip. Žinoma.
Mielasis.
Taip džiaugiuosi, kad paskambinai.
Ne per geriausiai atrodai.
- Ką? - Taip sukaitau autobuse.
- Neturi oro kondicionieriaus? - Turiu, jis įjungtas.
Greta teisi. Apsikvailinai,
pademonstravai savo seną, sudribusį nuogą kūną
visiems verslo kolegoms.
Dabar visi žiūri į tave,
žinodami, kad tavo speneliai primena sudžiūvusias razinas.
Turbūt užuodė ir tavo dvokiančią dziundzę.
Ir nekiltų problemų dėl dalinimosi pusiau,
bet ką tik įsidarbinau darbe, reikalaujančiam daug pastangų.
Mielai padėsiu.
Pagaliau galėsiu šiek tiek pabūti su brangiąja dukterėčia.
Man reikėjo ištrūkti iš Filadelfijos. Mažas miestelis, siauri proteliai.
Kur benueičiau, viskas primindavo Džeką,
o jis, nejuokauju, užstatė mano „Nikon F3“.
Nežinau, kaip turėčiau pragyventi
- kaip fotografė be fotoaparato. - Taip.
Todėl turėjau uždaryti studiją, kurioje miegodavau.
Persikrausčiau pas Tonį. Pameni Tonį?
- Ne. - Nemokėjo skaityti natų,
bet išmoko skambinti pianinu, dabar iš to gyvena.
Kai Monikos dukra Mistė išvažiavo į koledžą,
tada galėjau persikraustyti į jos kambarį. Ir man tiko.
Bet paskui įsidarbinau odontologo priimamajame,
jie norėjo, kad dirbčiau beprotiškas valandas.
Jokių išeiginių. Nė vienos, išskyrus šeštadienį ir sekmadienį.
Sakau: „Atleiskit, žmonės, jums čia viskas atrodo gerai?“
Bet tada paskambino Mistė ir sako: „Pala. Mums reikia bendrabučio mamos.
Turėtum atvažiuoti čia.“ Taip ir padariau, buvo nuostabu.
Bet po to supratau: „Dabar turiu laikytis tų pačių taisyklių, kaip ir studentai?“
Atsiprašau. Žodžiu, nebuvo laisvės.
Todėl labai džiaugiuosi, kad ištrūkau iš ten
ir esu čia su broliu, kurio labai pasiilgau.
Debe, atleisk.
Labai apgailestauju dėl atstumo tarp mūsų pastaraisiais metais.
- Dešimt metų. - Dešimt metų.
Nekaltinu tavęs, Deni.
Šeila neleido mums artimai bendrauti.
Bet dabar mes čia kartu, ir tai svarbiausia.
Aš tau padėsiu. Viską ištversime drauge.
Ir eik tu švilpt!
Kas šita didelė mergaitė, stovinti priešais mane?
Tai negali būti mažulytė mergytė Maja.
Negalėjai taip užaugti. Tau kiek, 11 m.?
- Man šešeri. - Ne. Ateik čia.
Mudviem bus labai smagu. Aš tau pažadu.
ŽANAS FRANKAS AEROBIKA PAŽENGUSIEMS
Kam išvis varginis sportuoti? Viskas baigta.
Daugiau jokio „Pabusk, San Diegai“. Greičiau jau „Labanakt, Šeila“.
Gerai, ponios ir švelnieji žmonės.
Pradėkime.
Ramiai ir lėtai.
Iš šono į šoną.
Maži šuoliukai.
O dabar linguojam.
Gražiai, po truputį.
Vėjelis medžiuose.
Rankomis padarykit ratą, plaukit per ežerą.
Lėčiau.
Ramiai ir po truputį.
Visi žiūri į tave.
Tu to ir nori, tiesa?
Šlovė atkreipia žvilgsnius,
todėl verčiau parodyk jiems ką nors gražaus.
O varge.
Ko gero, jau vėlu,
nes visi matė, kaip išdribai iš savo korseto,
tarsi persprogusi sausainių dėžutė.
Kaip gaila. Kaip liūdna.
Šeila?
Ne.
Nenorėjai, kad iš tikrųjų atvažiuočiau, tiesa?
Ne, ne dėl to.
Aš tik negaliu patikėti, kad atvažiavai.
Aš truputį nesava.
Tiesą sakant, visai nesava.
Ateik. Eikš.
Viskas gerai.
- Nusivesiu tave vakarienės, gerai? - Gerai.
Vakarienė ant stalo.
Šparaginės pupelės atrodo nuostabiai.
Gerai.
Tai. Šitai.
Prašom.
- Ar čia... - Babos kugelis?
Tai jau tikrai, po galais.
Nepamenu, kada paskutinį kartą valgiau...
Štai. Ir papildžiau sulčių atsargas.
Tiesą sakant, pagerinau.
Mes šito negeriam.
- Skanu. Išties skanu. - Ar ne? Tiesa?
Taip, žinoma, kad skanu. Fruktoze saldintas kukurūzų sirupas.
Gerai. Valgykim.
Šūdas.
Atsiprašau, Maja.
Pamiršau apie tavo visą vegetarišką reikalą. Šūdas.
Neatsiprašinėk. Viskas gerai.
Tu visada buvai mėsėdis.
Dievaži, tave vaikystėje atsimenu
pusplikį ir su vištos kulšimi rankoje.
Jis mėgdavo plėšti mėsą dantimis nuo kaulo.
- Ne. - Todėl tas vegetariškas reikalas...
Šeilos mintis, ar ne?
Taip, abu taip nusprendėm, supranti?
Labiau dėl aplinkosaugos nei dėl gyvūnų gerovės.
Tai dar vienas būdas jai laikytis dietos ir kontroliuoti tave.
Aš tik sakau, tai tavo gyvenimas...
nuo šiol.
Aš noriu. Galima?
Truputį.
- Ne... Gerai, Debe. - Na...
- Dar! - Maja.
Gerai, viskas.
Gerai, už saldžius gėrimus ir sočią mėsą.
Tu - Rubin iki kaulų smegenų.
Labai skanu. Pamatysi.
Taip gardžiai atrodo. Aš tik...
Mėgstu rinktis. Žinai, meniu be pasirinkimo - man naujiena.
Įsivaizduok, kad tau pataria kažkas,
kas labai daug žino ir kam rūpi,
remdamasis sukaupta patirtimi.
Šefas neskubėdamas ragavo ir eksperimentavo,
kad viskas būtų subalansuota iki paskutinio gramo,
kad baigusi valgyti jaustumeisi pasisotinusi, bet neapsunkusi.
Gali atsipalaiduoti.
Neturi galvoti.
Tiesiog mėgaukis.
Skanu?
Tobula.
Labai džiaugiuosi, kad atvažiavai.
Ir aš.
Šiandien buvo...
Šiandien buvo keista diena.
Aš klausau.
Galima dar?
Ne, negalima. Tau metas į lovą.
Turi palikti pilve vietos tam, ką pagaminsiu rytoj.
Gerai? Eik, išsivalyk dantis.
Kaip tu?
Puikiai. Aš sotus. Žinai, tai buvo nuostabu.
Ne, tu, Deni. Rimtai, kaip tu?
Gerai. Man viskas gerai.
Aš bandau išsiaiškinti, kaip dalintis tą globą...
- Dieve, ji tikrai tave patvarkė. - ...dabar.
Ne, tiesiog...
Kaip reikiant tave padulkino.
Truputį. Taip, truputį.
O dabar jautiesi toks vienišas.
Tiesa.
Viskas gerai. Aš čia.
Tu teisi.
Aš tik nenoriu pripažinti, kad jaučiuosi toks vienišas.
Koridoriuje mačiau skrajutę,
reklamuoja, tipo, jų rengiamą havajietišką šventę,
atrodo, bus įdomu, nežinau,
- aš prižiūrėsiu Mają, gal tu nueik? - Ne.
- Tai ko aš čia atvažiavau? - Čia kasvakar šventės.
Čia nieko ypatingo.
Ir nėra smagu. Nes visi ten bjaurūs.
- Visi ten yra bjaurūs? - Taip. Visi.
Nuėjau ten atvira širdimi ir atviru protu, ir mane...
Ar tikrai ne iš baimės taip kalbi?
Aš... Iš baimės? Aš ne...
Nebijau havajietiškos šventės, Debe. Aišku?
Jei manimi netiki, pati nueik.
Pamatysi. Bet žinok, jei kažkas pasipuošęs gėlių girlianda,
tai dar nereiškia, kad jis laikosi meilės principo.
O po to, nežinau, kažkaip apsinuoginau?
- Taip. - Gerai. Atsiprašau.
- Nenorėjau... - Nebuvo juokinga. Patikėk.
- Niekas nesijuokė. Niekas. - Ne, aš ne...
Žinau, turbūt buvo siaubinga. Bet ir žiauriai juokinga.
Baik. Buvo...
- Buvo tikras siaubas. Košmaras. - O Dieve.
Atsiprašau. Aš su tavim.
Bet korsetai aerobikos parodoje?
Turiu galvoje, kuris dabar dešimtmetis?
Gal juos reikėjo truputį supurtyti.
Bet atvykau čia ne tam, kad viską supurtyčiau.
Atvykau dėl savo karjeros. Žengti kitą žingsnį.
Taip.
Taip, žinai, man restoranų savininkai nuolat kartoja,
kad turėčiau žengti kitą žingsnį.
Žinai, atidaryti savo restoraną.
Bet ne.
Tiek to. Tai neįdomu.
Ne. Papasakok. Kas?
Tiesiog tai ne...
Tiesiog aš ne dėl to pasirinkau maistą.
Tai dėl ko?
Labas rytas, saulele!
Gerai.
Turiu glotnučių ir naujienų.
- Labas rytas. - Labas rytas.
Ateinu.
- Labas. - Tu nepatikėsi,
bet man pavyko išgelbėti sandorį su „Hartmanu“.
Prireikė ypatingos diplomatijos.
Patapšnosiu sau per petį. Tikrai taip.
- Žodžiu, esmė tokia. Pasiruošusi... - Vakar vakare pagalvojau ir
turiu tau kai ką pasakyti... taip pat.
- Prisėsk. - Gerai. Apie ką pagalvojai?
Viskas gerai.
- Tau patiks. - Gerai.
Prašau, nusimesk naštą.
Noriu grįžti prie ištakų.
Prie to, kas mane įkvėpė leistis į šią kelionę.
Šita paroda. Sausainiai.
Tai nėra tikslas. Turiu galvoje, tai niekad nebuvo tikslas.
Ir šitas mano atkritimas - tai ženklas.
Mums nereikia „Hartmano“. Be jų mums geriau.
Atsiprašau. Ką nori pasakyti?
Ar čia kažkas yra, ir aš...
- Labas. - Labas. Išlįsk.
Karlosai, čia Greta, apie kurią tiek daug tau pasakojau.
- Tik gerus dalykus. - Taip.
Labas, atleisk. Ne geriausios formos.
Tai štai kuo užsiiminėjai?
Visąlaik slėpei jį čia?
- Palauk. Slėpei mane? - Ką? Ne.
- Ne. - Mudviem reikia pasikalbėti.
Akis į akį.
Ką gi.
Šlykščiai praleidai laiką toje šūdinoje šventėje?
Labai atsiprašau, Deni. Bet buvo nerealu.
Jie tokie šaunūs ir svetingi.
Noriu pasakyt, jie žiauriai smagūs.
Gal viskas kitaip, nes tu moteris. Taigi...
Gal.
Man sakė, kad kimbi kaip šiknius dėl atliekų perdirbimo.
Aš - šiknius, nes man rūpi planeta?
Gražu. Labai gražu.
Gal bėda, mano mielas, kvailas broleli, esi tu.
Ne vien tu dėl to kaltas.
Gerai. Na, gal jau gana „Margaritų“ įkvėptos išminties šiandien.
Mamytė tave išlepino.
Prašyčiau.
- Žinai, kad tai tiesa. - Ne, ji nelepino.
Ji džiaugėsi net menkiausiu pasiekimu,
pavyzdžiui, kai padėkodavai ar nusivalydavai užpakaliuką.
Žinoma, liaupses painioji su meile, todėl ir esi toks.
Užsikrušk.
O tavo santuoka. Turiu galvoje...
Klausyk, ji tik patvirtino, kad tau reikia, jog tavim žavėtųsi.
Jei gali pelnyti tokios perkarusios kalės kaip ji pritarimą...
Gerai. Jau per akis.
Tą paskutinį sakinį gali pamiršt.
- Taip. - Atvažiavau ne pyktis.
Atvažiavau padėti.
Tėveli.
Aš ja pasirūpinsiu. Eik, pabėgiok.
Gerai. Puiku. Taip.
Tu tik leidi kitam vyrui, su kuriuo ką tik pradėjai dulkintis,
brėžti visai naują kryptį tavo gyvenime.
Tai buvo mano sprendimas. Mano žingsnis.
Jis tik išklausė, galėtum ir tu kartais paklausyt.
Ne. Aš jau soti tavo žingsnių, Šeila.
Ne. Dėl šito sandorio rizikavau viskuo, o tu tenori...
Man tai daugiau nei verslo sandėris.
Tai mano gyvenimas.
Aš esu „Figūra su Šeila“.
Niekad nepriimsi manęs kaip tikros partnerės.
- Ne tą norėjau pasakyti. - Žinai, su kuo kalbėjau?
Su Kele Kilmartin.
Ji negalėjo patikėti, kad išsprendžiau nesusipratimą tarp tavęs ir „Hartmano“.
Sakė, kad žavisi mano kaip verslininkės sumanumu.
Taip. Teisingai. Blondinė moka pakalbėti.
Ji taip pat girtuoklė ir melagė.
Pastarąsias kelias dienas praleidau su ja daug laiko,
- patikėk manimi, ji... - Ji įtakinga ir profesionali.
Tu nenori sutarties su „Hartmanu“. Puiku.
Nes žinau, kad ji norės.
Sveiki?
Pone Rubinai?
Sveiki. Atvažiavau pakalbėti su žmona, jau devynios ryto.
Jūs dar neatsidarėte?
Turbūt šiandien truputį pasivėlinau, nes mano bosė išvažiavusi.
Taip. Aišku. Taip. Žinau.
Aš... Taip, ji...
- Nacionalinėje aerobikos... - Nacionalinėje...
- ...ir sveikatos parodoje Rine. - Taip. Rine.
Žinojau. Taip. Šūdas. Gerai.
- Prakeikimas. - Viskas gerai, pone Rubinai?
Gali vadinti mane Deniu.
- Ne, ačiū. - Gal galėčiau palikti žinutę?
Dabar?
- Taip. Atsiprašau. Tai gan skubu. - Gerai.
Gerai. Pradėsiu nuo...
„Šeila, dabar viską suprantu
ir suprantu ne kaip visatą per se.“
Reikia rašyti ne „perse“, bet „per se“...
Žinau, kaip rašyti „per se“, Deni.
Taip. Aišku. Žinoma. Atsiprašau. Pasiruošusi?
„Viską suprantu apie mankštą.
Buvai teisi, Šeila. Dėl visko.
Dėl aerobikos ir sveikatos. Šeila...“
Fidelija, nereikia rašyti „Šeila“ kaskart, kai tą pasakau.
Tiesiog... Aš dabar tik kartoju jos vardą dėl ritmo.
- Supratau. - Gerai. Ką gi.
„Užčiuopei kažką reikšmingo ir svarbaus.
Ir žinau, kad tu tai žinai, bet dabar žinau ir aš.
Ir ne ta prasme, kad pavydžiu ar grasinu,
ar panašiai.
Jei būčiau tavęs paklausęs,
gal būčiau supratęs, kaip visa tai svarbu,
ir būčiau anksčiau tapęs laimingas.
Ir būčiau tai pamatęs. Būčiau pamatęs tave.
Kas žino? Gal viskas būtų buvę truputį kitaip.“
Atsiprašau. Bus daug keisčiau.
Viskas gerai? Vis dar seki?
- Taip. Dar seku. - Gerai. Puiku.
„Dabar žinau, kodėl dulkinaisi su Džonu Brymu.“
Gali tai parašyti. Taip.
„Visada žinojau, kodėl Džonas Brymas dulkino tave.
Bet dabar suprantu ir iš kitos pusės.
Tam tikra prasme, gal visomis prasmėmis, jis tavęs klausėsi.
Ir tu supranti visą tą mėšlą, Šeila.“
Parašyk... Šįkart parašyk „Šeila“.
Manau, šįkart gan svarbu.
- Parašiau. - Gerai.
„Aš tau neatleidžiu. Neatleisiu tau.
Bet noriu, kad žinotum, jog dabar suprantu.
Ir jaučiu, kad galbūt
nuo to galima pradėti.“
Taip. Žinutės pabaiga.
Gal jūs...
Gal norit kada nors išgerti kavos?
Turbūt nėra gera mintis.
Bet taip, gal.
Gal ir norėčiau.
Labas.
Atsiprašau.
Norėjau pasakyti...
Maniau, pasakysiu tau.
Atsiprašau, bažnyčios vardu.
Jų požiūris į tavo sveikatą,
tavo gydymą galbūt buvo klaidingas.
Mane informavo apie alternatyvų būdą.
Informavo?
Psichiatras. Užregistravau tave rytojui.
Ką tu padarei?
Gavau rekomendaciją. Labai geras specialistas.
Tai laikai mane beprote?
Manau, kad profesionalo pagalba...
Ne! Jokiu būdu.
Aš nesu išprotėjusi, Džonai.
Negaliu patikėti, kad tu...
Ne!
Manau, man geriau tinka.
Kelė ir Greta, bosės, gražuolės ir geriausios draugės.
Praradai ją. Vienintelį užtikrintą dalyką, kurį turėjai.
Kaip, manai, tau seksis be jos?
Seksis kuo puikiausiai.
Turiu darbą televizijoje.
Ir turiu vaikiną. Ir daugybę gerbėjų.
Kol kas turi. Bet jei manai, kad tau pavyks
be tos vienintelės tikros draugės, kuri tikrai tavimi tiki.
Tada esi „storesnė“, nei maniau.
Storesnė? Ne tą norėjai pasakyti.
Taisykles kuriu ne aš.
Nebenoriu su tavimi kalbėtis. Gali eiti.
Septynių patiekalų vakarienė su Karlosu,
ir leidi savo geriausiai draugei išeiti pro duris.
Nenoriu ant tavęs pykti!
Tu šitaip nebesielgi.
Dalyvauji grupinėje terapijoje. Leidaisi į sveikimo kelionę.
Aš leidausi į sveikimo kelionę!
Aš matau ne tai. Matau žmogų, kabantį ant plauko,
laukiantį, kol nutrūks.
Tą patį matė ir visi kiti per mados šou,
kai nusprendei atlapoti savo buferius
ir parodyti visiems, kokie jie apdulkėję ir sueižėję.
Reikia pagalbos su lagaminais?
Ačiū, pati galiu susitvarkyti!
Išvertė Sandra Siaurodinė