היי.
שלום לך.
שילה.
תיכנס.
לא הייתי מעלה בדעתי שאראה אותך ברינו.
מה...
מכונות מזל? מקווה להרוויח משהו הלילה?
או היום? עכשיו בוקר.
אני לא מהמר.
אני יודעת. התלוצצתי.
התקשרת אליי.
בלילה.
אמרת שאת צריכה לראות אותי.
כן. נכון.
- את לא זוכרת שהתקשרת אליי, נכון? - אני זוכרת.
את לא זוכרת.
אני לא זוכרת.
אני נורא מצטערת. אני...
היית שתויה.
לא באתי הנה ל...
אני לא מצפה לכלום.
אני עוררתי ציפיות מסוימות?
אני רק רוצה לוודא שאת בסדר. זה הכול.
את לא בסדר?
יש לי ימים כאלה לפעמים, שאני לא יכולה.
והיום לא יכולתי.
אני לא...
היריבה שלך, זו שרצית לנטרל,
היא כאן?
בהחלט. היא כאן.
היא בכל מקום, מסתבר. בכל מקום שאני נמצאת בו, בכל אופן.
תודה שבאת.
אני מודה שבירכתי על ההזדמנות להתרחק מהכול לרגע,
שאולי יש בעיה שאני יכול לפתור.
בניגוד למצב עם מריה, ששם אני מרגיש חסר תועלת.
אולי תשב. שב. שב. אביא לך כוס מים.
בשבילי? לא, זה...
- אין צורך. - לא, בבקשה, בבקשה.
מה...
מה קורה?
היא לא מי שהייתה.
וזה מפחיד אותי, אם לומר בכנות. מפחיד אותי מי שהיא מבפנים.
אנחנו מנסים לעזור,
והכנסייה דואגת לנו אבל נראה שזה הולך לכיוון הלא נכון.
אני חושש ל... בטיחות.
שלה ושל התינוקת.
שקלת לבקש ייעוץ פסיכולוגי בשבילה?
לא.
זה יכול לעזור.
זה באמת יכול לעזור.
יכול לעזור באופן שאלוהים לא יכול?
אולי.
אולי אלוהים עוזר לה ברגע זה?
אולי אלוהים הביא אותך הנה כדי שתשמע שטיפול יכול לעזור לה ב...
אז עכשיו את הנביאה שלו?
אתה כבר יודע שכן.
אחרת למה התחלת לעקוב אחריי?
אני בטוחה שאלוהים ימשיך לעזור לה. אבל בינתיים,
למה לא לערב מטפל מקצועי במצבה?
איך בכלל מתחילים לחפש מישהו?
שילה, פתחי את הדלת!
מה זה החרא הזה, שילה?
טוב.
את ואני צריכות לדבר.
- פתחי את הדלת! - אני מצטערת. אני יודעת ש...
- מה? - אני מצטערת, אני מצטערת.
אני בדיחה בעינייך?
כל הסיפור הזה הוא מעשה קונדס אחד גדול? מתיחה?
את אשת טלוויזיה עכשיו,
ואת מתפשטת על הבמה
מול כמה מהגורמים הכי חזקים בתעשייה?
- זה לא כל הסיפור. - הרטמן עצבני ומודאג
אבל בעיקר עצבני. ואת יודעת משהו? גם אני.
אני מבינה. אני מבינה, אבל אולי...
כשב"עורי סן דייגו" ישמעו
שגברת "בוקר טוב בריאות" חשפה את איבריה המוצנעים...
- גרטה, בבקשה. - הגעתי הביתה.
בקושי הספקתי לראות את התאומים נושפים בנרות יום ההולדת שלהם
לפני שהוזעקתי לחזור לכאן כי...
שילה, התפשטת על הבמה בכנס הלאומי לבריאות ולכושר!
אני לא חושבת שהייתי עירומה לגמרי.
החופש הפיננסי שלנו מאוים, ואת כאן...
זה היה סוג של אמירה או שכל הסיפור הוא בדיחה אחת גדולה בעינייך?
זו לא בדיחה משום בחינה. ואני מאוד, מאוד מצטערת.
בפגישה הראשונה עם הרטמן,
חששתי מכך שאת תייצגי מוצר מזון.
שזה יהיה יותר מדי בשבילך בגלל השלב שבו את נמצאת בתהליך ההחלמה.
ספרי לה. ספרי לה ששתית יותר מדי,
פנטזת שקלי מנסה לנשק אותך,
התעוררת בהנגאובר מביש, ניסיתי לדחוס את התחת השמן שלך למחוך,
נכנסת לפניקה, תלשת מעצמך את הבגדים מול כולם,
צללת באמבטיה של עוגיות, הקאת את הכול,
ואז פתחת את הדלת ומצאת מולך את הגבר שבייאושך ניהלת איתו רומן,
שלפחות 80 אחוז ממנו היה באשמתך כי ברגע שמישהו נוגע בך,
הוא נהפך לזבל רקוב ומטונף.
ושהיא תחזור הבית ותשכח מהעסק שלכן
לפני שגם היא תהפוך לזבל רקוב ומטונף.
גרטה.
מעדתי...
מבחינה נפשית.
אבל זה יכול לקרות בדרך להחלמה, וזו הייתה נסיגה רגעית.
ולא אתן לזה לקרות שוב.
לא אתן.
זה את ואני, גרטה.
את ואני.
אדבר עם הרטמן ואברר מה אפשר לעשות.
תודה.
את בטוחה שאת בסדר?
כן.
זה בסדר. היא הלכה.
- אני מצטערת. - זה טיפשי. עדיף שאלך.
אתה לא חייב ללכת.
כן.
טוב, אז אם תצטרך אותי או...
מה?
אם אצטרך אותך, מה לעשות?
כל הכבוד, לוזרית.
משתכרת ומתקשרת לבחור כמו בגיל 17.
ואז רוצה להזדיין איתו רגע אחר שחרטטת לו
שאלוהים עוזר לאשתו.
מה הבעיה שלך?
אין שום בעיה,
כי זו בדיוק מי שאת באמת.
לוזרית שמנה, מרושלת, חסרת לב. את אפס. את בזבוז.
כן...
חורף, אביב, קיץ או סתיו.
- תחבק אותי, נבלה. - כן, כן. סליחה. כמובן.
- וואו. - מותק.
אני כל כך שמחה שהתקשרת.
אתה לא נראה טוב.
- מה? - היה כל כך חם באוטובוס.
- יש לך מזגן? - כן, הוא פועל עכשיו.
גרטה צודקת. עשית צחוק מעצמך
כשהצגת לראווה את הגוף העירום, הזקן והרופס שלך
מול כל הקולגות העסקיים שלך.
עכשיו כולם מסתכלים עלייך
ויודעים שהפטמות שלך נראות כמו צימוקים.
בטח גם הספיקו להסניף את הכוס המסריח שלך.
הסדר של חצי-חצי לא אמור להיות בעיה,
אבל בדיוק התחלתי עבודה חדשה ודי תובענית.
אני שמחה לעזור.
סוף סוף אוכל לבלות עם האחיינית המקסימה שלי.
והייתי חייבת לצאת מפילדלפיה. עיר קטנה, מוחות קטנים.
ולא יכולתי ללכת לשום מקום בלי להיזכר בג'ק,
שאני לא צוחקת, משכן את הנייקון אף-3 שלי.
אני לא יודעת איך אני אמורה להתפרנס
- כצלמת בלי המצלמה שלי. - כן.
אז נאלצתי לסגור את הסטודיו, ששם גם ישנתי.
ולעבור לגור עם טוני. זוכר את טוני?
- לא. - לא ידע לקרוא תווים
אבל למד בעצמו לנגן בפסנתר והיום חי מזה.
עד שהבת של מוניקה, מיסטי, עזבה ללימודים,
ויכולתי לעבור לחדר שלה. וזה היה בסדר.
אבל אז התחלתי לעבוד בדלפק הקבלה של מרפאת שיניים,
והם רצו שאעבוד בשעות הכי מטורפות.
בלי חופשות חוץ מימי שבת וראשון.
אז אמרתי להם, "סליחה, אתם לא רואים שיש כאן בעיה?"
אבל אז מיסטי התקשרה ואמרה, "רגע, אנחנו צריכים אם בית במעונות.
בואי לגור כאן." אז עברתי לשם וזה היה נהדר.
אבל אז קלטתי שאצטרך לציית לאותם חוקים שחלים על הסטודנטים.
מצטערת. זה היה כזה, בלי חופש בכלל.
לכן שמחתי לעוף משם
ולהיות כאן עם אחי, שהתגעגעתי אליו כל כך.
דב, אני מצטער.
אני באמת מצטער על הריחוק בינינו בשנים האחרונות.
- עשר שנים. - עשר שנים.
אני לא מאשימה אותך, דני.
שילה הקשתה עלינו להיות קרובים.
אבל עכשיו אנחנו כאן, ביחד, וזה העיקר.
אעזור לך לעבור את זה. אנחנו נעבור את זה ביחד.
ולכל הרוחות!
מי זו הילדה הגדולה שעומדת מולי?
לא ייתכן שזו התינוקת הפצפונת מאיה.
איך גדלת ככה? בת כמה את? 11?
- אני בת שש. - לא! בואי הנה.
את ואני נעשה חיים ביחד. אני מבטיחה לך.
ז'אן פרנק אירובי מתקדם -
למה לטרוח להתאמן עכשיו? זה נגמר.
הסוף ל"עורי סאן דייגו". עכשיו זה "לילה טוב, שילה".
טוב, גבירותיי ואנשיי.
בואו נתחיל.
לאט ובעדינות.
מצד לצד.
קפיצות קלות.
ועכשיו אנחנו מתנודדים.
חלק, לאט.
רוח קלה בין העצים.
וסיבובי ידיים, תשחו באגם.
לאט יותר.
לאט לאט.
כל העיניים עלייך.
זה מה שאת רוצה, לא?
פרסום גורר ביקורת,
אז תדאגי שיהיה להם משהו יפה להסתכל עליו.
אבוי.
אני חושבת שאולי כבר מאוחר מדי.
אחרי שכולם ראו אותך פורצת החוצה מהמחוך
כמו קופסת ביסקוויטים שהתפקעה.
נו, טוב. חבל מאוד. עצוב כל כך.
שילה?
אוי, לא.
לא רצית שבאמת אבוא, נכון?
לא. לא, לא. זה לא העניין.
אני רק... אני לא מאמינה שבאת.
אני קצת לא מאופסת.
אני מאוד לא מאופסת, למעשה.
בואי הנה. בואי.
זה בסדר.
- אזמין אותך לארוחת ערב, טוב? - טוב.
ארוחת הערב מוכנה.
השעועית הירוקה נראית מדהים.
טוב.
זה. זה.
בבקשה.
- זה... - קוגל תפוחי אדמה של סבתא?
זה בדיוק מה שזה.
אני לא זוכר את הפעם האחרונה שאכלתי...
הנה. וחידשתי את מלאי המיצים שלך.
שדרגתי אותו, למעשה.
אנחנו לא בקטע הזה.
- זה טעים. זה ממש טעים. - נכון?
כן, ודאי שזה טעים. זה סירופ תירס עתיר פרוקטוז.
טוב. נתחיל לאכול.
לעזאזל.
סליחה, מאיה.
שכחתי מכל הקטע הצמחוני שלך. לעזאזל.
אל תתנצלי. זה בסדר.
פשוט תמיד היית כזה קרניבור.
נשבעת באלוהים, הזיכרון שלי ממך לאורך כל הילדות שלי
הוא תמיד בלי חולצה ותמיד עם רגל עוף ביד.
הוא אהב לתלוש את הבשר ישר מהעצם.
- לא. - אז הקטע הצמחוני...
זו בגלל שילה, נכון?
כן, זה היה בגלל שנינו.
אבל זה היה יותר מסיבות סביבתיות ולאו דווקא מצער בעלי חיים.
עוד דרך בשבילה לשלוט בתזונה שלה ולשלוט בך.
אני רק אומרת שאלה החיים שלך...
עכשיו.
אני רוצה. בבקשה?
רק קצת.
- לא... דבי. - טוב...
- עוד! - מאיה.
טוב, זה הכול.
טוב, נרים כוסית לכבוד משקאות ממותקים ומאכלי בשר.
את בת למשפחת רובין מכף רגל ועד ראש.
הם טעימים. אני מבטיח לך.
כן. הם נראים טוב. אני פשוט...
אני אוהבת לבחור. הקטע של תפריט קבוע, זה חדש.
חשבי על זה כאילו מישהו מדריך אותך
בעזרת כמות עצומה של ידע ואכפתיות
לאורך חוויה מלכדת.
השף הקדיש זמן לטעימות ולניסויים,
לשקול כל דבר במדויק עד לרמה של גרמים
כדי שבסוף הארוחה תהיי שבעה אבל תרגישי נוח.
את יכולה לשחרר.
את לא צריכה לחשוב.
פשוט תיהני.
טעים?
מושלם.
אני כל כך שמחה שבאת.
גם אני.
היום הזה היה...
היום הזה היה משהו אחר.
אני מקשיב.
אני יכולה לקבל עוד?
לא, את לא יכולה. את צריכה ללכת לישון.
את צריכה להשאיר מקום בבטן למה שאכין מחר.
טוב? לכי לצחצח שיניים.
אז מה שלומך?
מצוין. אני מלא. את יודעת, זה היה מעולה.
לא. אתה, דני. מה שלומך באמת?
בסדר. אני בסדר גמור.
אני... את יודעת, מנסה להבין את כל הקטע של הורות משותפת
- עכשיו. - היא ממש הרסה אותך.
לא, זה רק...
היא דפקה אותך טוב-טוב.
קצת. קצת, כן.
ועכשיו אתה מרגיש לבד כל כך.
נכון.
זה בסדר. אני כאן.
את צודקת. את צודקת.
אני פשוט שונא להודות שאני מרגיש בודד כל כך.
ראיתי במסדרון מודעה
על אירוע מסיבה בנוסח הוואי שהם מארגנים,
וזה נראה נחמד. ואני לא יודעת,
- אני אשגיח על מאיה, אז אולי תלך לשם? - לא.
- אז בשביל מה אני כאן? - יש מסיבה כזאת בכל לילה.
זה לא משהו מיוחד.
וזה גם לא כיף. כי כולם שם אנשים רעים.
- כולם אנשים רעים? - כן. כולם.
הלכתי לשם בלב פתוח ובראש פתוח, ואני...
אתה בטוח שזה לא רק הפחד מדבר?
אני... פחד? אני לא...
אני לא פוחד ממסיבה בנוסח הוואי, דבי. טוב?
אם את לא מאמינה לי, לכי בעצמך.
את תראי. אבל דעי לך שהעובדה שמישהו עונד זר פרחים
לא אומרת שהוא מקיים את עקרונות האלוהה.
ואז, לא יודעת. איכשהו מצאתי את עצמי עירומה.
- כן. - טוב. אני מצטער.
- אין לי כוונה ל... - זה לא היה מצחיק. תאמין לי.
- אף אחד לא צחק. אף אחד. - לא, אני לא...
אני יודע שזה ודאי היה זוועה. אבל די קורע.
תפסיק. זה היה...
- זו הייתה חוויה איומה. זה היה נורא. - אלוהים...
אני מצטער. אני איתך. אני איתך.
אבל מחוכים בכנס של כושר?
באיזה עשור אנחנו חיים?
אולי היה צורך בטלטול מסוים.
אבל לא באתי הנה לטלטל דברים.
באתי כדי לקדם את הקריירה שלי. לעשות את הצעד הבא.
כן.
כן, את יודעת, מסעדנים אומרים לי את זה כל הזמן.
שאני צריך לעשות את הצעד הבא.
את יודעת, לפתוח מקום משלי.
אבל... לא.
לא משנה. זה לא מעניין.
לא. ספר לי. מה?
זה פשוט לא...
לא בגלל זה נכנסתי לתחום המזון מלכתחילה.
אז למה כן?
בוקר טוב, פרח.
בסדר.
הבאתי שייק פירות וחדשות.
- בוקר טוב. - בוקר טוב.
היי, אני באה. אני באה.
- היי. - את לא תאמיני,
אבל הצלחתי להציל את ההסכם עם הרטמן.
נדרשה קצת דיפלומטיה מקצועית.
טפיחה קטנה לעצמי על השכם. ברשותך.
- אז קלטי את זה... - טוב, עשיתי חושבים אתמול, ו...
גם לי יש משהו שאני רוצה לשתף... איתך.
- שבי. - טוב. על מה חשבת?
זה טוב. זה רק טוב.
- את תתלהבי מזה. - בסדר.
בבקשה, שבי בנחת.
אני רוצה לחזור ליסודות.
למה שדרבן אותי לצאת למסע הזה מלכתחילה.
הכנס הזה. העוגיות.
זו לא המטרה. זו אף פעם לא הייתה המטרה.
וההתדרדרות הזאת שאני חווה, היא סימן.
אנחנו לא צריכות את הרטמן. עדיף לנו להמשיך בלעדיהם.
סליחה. מה בדיוק את אומרת?
יש כאן מישהו שאני...
- היי. - היי. צא הנה.
קרלוס, זו גרטה, ששמעת אותי מדברת עליה בלי סוף.
- רק דברים טובים. - כן.
היי, סליחה. אני לא במיטבי עכשיו.
אז זה מה שעשית?
החבאת אותו כאן כל הזמן?
- רגע. החביאה אותי? - מה? לא.
- לא. - את ואני צריכות לדבר.
לבד.
תראו, תראו.
היה לך חרא במסיבה המחורבנת שלך?
אני מצטערת, דני. אבל היה שיגעון.
הם היו כל כך מגניבים ומסבירי פנים.
כאילו, הם ממש קורעים.
טוב, אולי זה שונה משום שאת אישה. אז...
אולי.
הם אמרו לי שאתה די נודניק בנוגע למחזור.
אני נודניק כי אכפת לי מכדור הארץ?
נחמד. ממש, ממש נחמד.
אולי הבעיה, אחי החומד והטיפש, היא אתה.
כלומר, זו לא רק אשמתך.
טוב, אולי שמעתי מספיק מחוכמת המרגריטה ליום אחד.
אימא פינקה אותך כמו תינוק.
עשי לי טובה.
- אתה יודע שזה נכון. - לא, זה לא נכון.
היא הריעה לך על כל הישג קטן,
כמו מתי שאמרת תודה או ניגבת בעצמך את הטוסיק.
ברור שאתה מבלבל בין שבחים לאהבה, ולכן אתה פועל כמו שאתה פועל.
לכי תזדייני.
והנישואים שלך. טוב, כלומר...
זה רק אישש את הצורך שלך בהערצה.
אם אתה זוכה באישור של כלבה רזה כמוה...
בסדר. זה מספיק.
תמחק את הקטע האחרון מהפרוטוקול.
- כן. - לא באתי לעשות בעיות.
באתי לעזור.
אבא.
אני אגש אליה. צא לריצה שלך.
טוב. יופי. כן.
את רק מאפשרת לגבר אחר, שרק לאחרונה התחלת להזדיין איתו,
להכתיב לך כיוון חדש לגמרי בחיים.
זו החלטה שלי. זה מהלך שלי.
הוא בסך הכול הקשיב, משהו שהיית יכולה לעשות יותר.
לא. או-או. אני לא אעמוד בעוד אחד מהמהלכים שלך, שילה.
לא. סיכנתי הכול בשביל ההסכם הזה, ואת רוצה פשוט...
בשבילי זה לא רק הסכם עסקי.
אלה החיים שלי.
אני היא "באדי ביי שילה".
את בחיים לא תראי בי שותפה אמיתית.
- לא התכוונתי שזה יישמע כך. - את יודעת עם מי דיברתי?
עם קלי קילמרטין.
היא לא האמינה שהצלחתי ליישר את ההדורים בינך לבין הרטמן.
היא אמרה שהיא מתרשמת שאני אשת עסקים ממולחת.
כן, נכון. בלונדי יודעת מילים.
היא גם שתיינית ושקרנית.
ביליתי איתה הרבה זמן ביומיים האחרונים,
- ותאמיני לי, היא... - היא פצצת אנרגיה ואשת מקצוע.
את לא רוצה את ההסכם עם הרטמן, בסדר.
כי אני יודעת שהיא תרצה.
הלו?
מר רובין?
היי. באתי לדבר עם אשתי ועכשיו כבר תשע.
עוד לא פתחתן?
הרשיתי לעצמי להתעכב קצת היום כי הבוסית שלי מחוץ לעיר.
כן. כן. נכון. כן. אני יודע.
אני... כן, היא ב...
- הכנס הלאומי לכושר... - לאומי...
- ולבריאות, ברינו. - כן. רינו.
ידעתי את זה. כן. לעזאזל. טוב.
- לעזאזל. - אתה בסדר, מר רובין?
את יכולה לקרוא לי דני.
- לא, תודה. - נראה לך שאוכל להשאיר לה הודעה?
עכשיו?
- כן. סליחה. זה די דחוף. - כן.
טוב. אפתח ב...
"שילה, עכשיו אני מבין הכול,
ולא הכול במובן של היקום כשלעצמו."
זה כ-ש-ל-ע...
אני יודעת איך כותבים "כשלעצמו", דני.
כן. נכון. כמובן. סליחה. מוכנה?
"אני מבין הכול על התעמלות.
ואת צדקת, שילה. בהכול.
הכושר והבריאות. שילה..."
פידליה, אל תכתבי "שילה" בכל פעם שאני אומר את זה.
אני אומר את זה בקול רם למען הקצב, בשלב זה.
- הבנתי. - יופי. טוב.
"עלית על משהו גדול וחשוב.
ואני יודע שאת יודעת את זה, אבל עכשיו גם אני יודע.
ולא בדרך של קנאה או של איום
או משהו כזה.
אם הייתי מקשיב לך,
אולי הייתי מבין כמה הכול בעצם חשוב,
והייתי מאושר יותר מהר יותר.
והייתי רואה את זה. והייתי רואה אותך.
ומי יודע? אולי המצב היה קצת שונה."
סליחה. זה יהיה עוד הרבה יותר הזוי.
את בסדר? עדיין איתי?
- כן. עדיין איתך. - טוב. יופי.
"עכשיו אני יודע למה הזדיינת עם ג'ון ברים."
את יכולה לכתוב את זה. את יכולה לכתוב את זה. כן.
"תמיד ידעתי למה ג'ון ברים הזדיין איתך.
אבל עכשיו אני מבין גם מהכיוון ההפוך.
במובן מסוים, אולי בכל המובנים, הוא הקשיב לך.
ואת מבינה דברים, שילה."
הפעם דווקא כן תכתבי "שילה".
אני חושב שכאן זה חשוב מאוד.
- הבנתי. - טוב.
"אני לא סולח לך. לא אסלח לך.
אבל אני רוצה שתדעי שעכשיו אני מבין.
ואני חושב שזה משהו,
אולי משהו שאפשר להתחיל בו."
כן. סוף ההודעה.
אתה...
רוצה ללכת לשתות קפה מתישהו?
זה לא רעיון מוצלח, כנראה.
אבל כן, אולי.
אולי כן.
שלום.
סליחה.
רציתי להגיד לך...
החלטתי להגיד לך.
אני מצטער בשם הכנסייה.
ההתנהלות שלהם בנוגע לבריאות שלך,
לטיפול שלך, הייתה שגויה, אולי.
נודע לי על גישה חלופית.
נודע לך?
פסיכיאטר. קבעתי לך תור למחר.
מה עשית?
קיבלתי המלצה. זה רופא מצוין.
אז אתה חושב שאני משוגעת?
אני חושב שעזרה מקצועית...
לא! בשום אופן לא.
אני לא משוגעת, ג'ון.
ואני לא מאמינה שאתה...
לא!
אני חושבת שזה הולם אותי יותר.
קלי וגרטה. בוסיות, כוסיות ואחוקיות.
איבדת אותה. את הדבר הבטוח היחיד שהיה לך.
איך נראה לך שתסתדרי בלעדיה?
אסתדר מצוין.
יש לי עבודה בטלוויזיה.
ויש לי חבר. ויש לי הרבה מעריצים.
בינתיים. אבל אם נראה לך שתוכלי להצליח
בלי חברת האמת היחידה שבאמת מאמינה בך,
אז את שמנה יותר ממה שחשבתי.
שמנה יותר? לא התכוונת לזה.
אני לא קובעת את החוקים.
אני לא רוצה לדבר איתך יותר. את יכולה ללכת עכשיו.
ארוחה של שבע מנות עם קרלוס,
ואת נותנת לחברה הכי טובה שלך להסתלק.
אני לא רוצה להתעצבן עלייך!
את לא עושה את זה יותר.
את בטיפול קבוצתי. את במסע להחלמה.
אני באמת במסע להחלמה!
זה לא מה שאני רואה. אני רואה מישהי שבקושי מחזיקה מעמד
ורק מחכה לרגע שהיא תישבר.
כמו כל הקהל של תצוגת האופנה
כשהחלטת לפתוח את ארון הכלים הנשיים שלך
ולהראות לכולם את כלי החרסינה הסדוקים והמאובקים.
את צריכה עזרה עם המזוודות?
תודה, אני יכולה להסתדר בעצמי!
תרגום: גלית אקסלרד