Ahoj.
Ahojky.
Sheilo.
Pojď dál.
Nemyslela jsem, že někdy budeš v Renu.
Co...
Jdeš hrát automaty? Pokusit večer štěstěnu? Nebo ve dne? Je den.
Já nehazarduju.
Já vím. Dělám si srandu.
Volala jsi mi.
Včera večer.
Potřebovala jsi mě vidět.
Jo, to jo.
- Už nevíš, žes mi volala, že? - Vím.
Nevíš.
Nevím.
Moc se omlouvám, byla jsem...
Byla jsi opilá.
Já sem nepřijel kvůli...
Nic od toho nečekám.
Já řekla něco, kvůli čemu jsi měl nějaký očekávání?
Jen jsem se chtěl ujistit, že jsi v pořádku. Nic víc.
Je ti něco?
Akorát občas mívám den, kdy už prostě nemůžu.
A dneska jsem nemohla.
Nešlo to.
Ta tvoje soupeřka, ta, kterou jsi chtěla zničit,
je tady?
No jo. Je tady. Jo.
Ukázalo se, že je všude. Teda aspoň všude, kde jsem já.
Díky, žes přijel.
Musím přiznat, že se mi líbilo na chvíli vypadnout z domu
a mít šanci vyřešit nějaký problém.
Na rozdíl od Marii. S ní si připadám zbytečný.
Nechceš si sednout? Posaď se. Naliju ti vodu.
Mně? Ne, to není...
- To není třeba. - Ne, prosím.
Co...
Co se děje?
Není ve své kůži.
A popravdě mě děsí, jaká ve skutečnosti asi je.
Snažíme se jí pomoct
a církev si taky dělá starosti, ale všechno jde špatným směrem.
Mám strach o bezpečí.
O její a našeho dítěte.
Nezvažoval jsi, že bys jí našel psychologa?
Ne.
Může to pomoct.
Fakt.
Pomůže jí to víc než Bůh?
Možná.
Co když jí teď Bůh pomáhá?
Co když tě sem zavedl, abych ti řekla, že jí pomůže terapie?
Takže jsi Boží prorok?
To přece víš, že jsem.
Proč bys mě jinak následoval?
Bůh jí určitě bude pomáhat i dál, ale co kdybys jí...
sehnal i terapeuta, který by jí poradil?
Jak se dá někdo takový najít?
Sheilo, otevři!
Co se ksakru děje?
Jasně.
Musíme si promluvit.
- Promiň, vím, že to je... - Otevři!
- Co? - Promiň.
Děláš si ze mě srandu?
To celý je takovej kanadskej žertík, že?
Je z tebe televizní osobnost,
a ty se vystavíš nahá na molu před nejvlivnějšími lidmi v branži?
- Nevíš celou pravdu. - Hartman se nasral, má obavy.
Ale hlavně je nasranej. A víš co? Já taky.
To chápu. Ale možná...
Až se v Dobré ráno, San Diego dozvědí, že ses všem vystavila na odiv, tak...
- Prosím tě! - Doma
jsem stihla jen to, jak dvojčata sfoukly narozeninový svíčky.
Pak mě zase poslali sem, protože...
Sheilo, vždyť ses odhalila na molu na národním veletrhu zdraví a fitness!
Myslím, že jsem nebyla úplně nahá.
Naše finanční svoboda je v ohrožení, a ty si...
Chtěla jsi tím něco sdělit, nebo je ti to, co děláme, úplně jedno?
V žádným případě mi to jedno není. A moc, moc, moc se omlouvám.
Na schůzce s Hartmanem
jsem si dělala starosti, že budeš zastupovat potravinářský produkt,
že to na tebe bude moc vzhledem k tomu, jak jsi na tom s tím zotavováním.
Řekni jí, že ses včera ožrala, představovala sis líbačku s Kelly,
vzbudila ses s kocovinou a pocitem viny, nezvládla sis oblíct korzet,
vyšilovala jsi, roztrhalas před lidma oblečení,
dala sis vanu plnou sušenek a vše vyblila.
Pak přišel ten, s kým jsi ze zoufalosti zahýbala,
což je z 80 % tvá chyba, protože když na tebe někdo sáhne,
asi je vadnej.
Takže by se měla vrátit domů a zapomenout na mě, než taky bude vadná.
Greto.
Uklouzla jsem. Psychicky.
Při zotavování se to stát může a bylo to jen chvilkový pominutí mysli.
A už se to nebude opakovat.
Nebude.
Jsme v tom spolu.
Promluvím s Hartmanem a zjistím, co se dá dělat.
Díky.
Určitě jsi v pořádku?
Jo.
Už dobrý. Odešla.
- Promiň. - Je to hloupé. Měl bych jít.
Nemusíš.
Jasně.
No, jestli mě potřebuješ nebo...
Tak co?
Jestli tě potřebuju, tak co?
Bezva, ty nulo. Ožereš se a voláš klukovi jak v 17.
Pak ho chceš opíchat poté, co mu nakecáš, že jeho ženě pomůže Bůh.
Co to s tebou je?
Nic. Nic ti není, protože přesně takováhle ty jsi.
Jsi bezcitná, tlustá, neschopná nula. Jsi nemožná. Jsi odpad.
No?
Tak mě tady máš.
- Obejmi mě, blbečku. - Jo. Promiň. Jasně.
- Ty jo. - Zlato.
Jsem ráda, že jsi zavolal.
Nevypadáš dobře.
- Co? - Jsem rozpálená z autobusu.
- Máš klimu? - Jo, je zapnutá.
Greta má pravdu. Ztrapnila ses.
Ukázalas to svoje povadlý tělo před kolegy z branže.
Teď vědí, že tvoje bradavky vypadají jako scvrklý rozinky.
Nejspíš ucítili i závan tvé pindy.
A domluvit si to půl napůl by nebyl problém,
ale nastoupil jsem do dost náročné práce.
Ráda pomůžu. Konečně strávím čas se svojí neteří.
A už jsem z té Philly plné maloměšťáků musela odjet.
Všude mi to připomíná Jacka,
který mi, a to si nedělám srandu, prodal můj Nikon F3.
Jak se mám živit jako fotografka,
- když nemám foťák? - Jo, no.
Tak jsem zavřela ateliér, kde jsem i bydlela,
a nastěhovala se k Tonymu. Znáš ho?
- Ne. - Neuměl noty,
ale naučil se na klavír a živí se tím.
Pak Misty, dcera Monicy, odjela na výšku a já bydlela u ní. To bylo fajn.
Ale pak jsem dělala na recepci u zubaře
a nutili mě, abych pracovala šílený množství hodin.
A volný byly jen víkendy.
Ptala jsem se: „To je podle vás normální?“
Pak zavolala Misty, že na kolejích potřebují uklízečku,
a ať přijedu. Tak jsem jela a bylo to bezva.
Ale musela jsem dodržovat stejný pravidla co studenti.
Tak to sorry. Neměla jsem žádnou svobodu.
Tak jsem ráda, že jsem vypadla
a jsem tady se svým bráchou, po kterým se mi hrozně stýskalo.
Deb, omlouvám se ti.
Omlouvám se za to, jak jsme se od sebe za ty roky vzdálili.
- Deset let. - Deset let.
Nemám ti to za zlý.
Sheila nám znemožnila být v kontaktu.
Ale teď jsme spolu, to je hlavní.
Pomůžu ti to překonat. Překonáme to společně.
No ty krávo!
Co to tady přede mnou stojí za velkou holku?
To přece nemůže být naše malinkatá Maya.
Jsi velikánská. Je ti 11?
- Je mi šest. - Ne! Pojď za mnou.
Užijeme si spolu spoustu zábavy. To ti slibuju.
POKROČILÝ AEROBIK
Proč cvičit? Skončilas.
Žádné Dobré ráno, San Diego. Spíš Dobrou, Sheilo.
Tak, dámy a gentlemani.
Začneme.
Něžně a pomalu.
Ze strany na stranu.
Poskakujeme.
A teď se houpeme.
Ladně. Pomalu.
Jako vánek v lese.
A kroužíme pažemi a zaplaveme si v jezeře.
Zpomalte.
Hezky pomalu.
Všichni na tebe koukají.
Tohle ty chceš, co?
Slavní jsou pod drobnohledem, tak lidem zařiď hezkou podívanou.
Bože můj.
Ale na to je asi pozdě,
protože tě všichni viděli, jak ti tělo přetéká přes ten korzet
jako přecpaná nádoba se sušenkama.
No co. Smůla. Smutný.
Sheilo?
Ale ne.
Tys nechtěla, abych přišel.
Ale ne, jenom nemůžu uvěřit tomu, že jsi fakt přišel.
Nejsem moc ve své kůži.
Vlastně vůbec nejsem ve své kůži.
Tak pojď ke mně. No tak.
To bude dobrý.
- Pozvu tě na večeři, jo? - Tak jo.
Večeře je na stole.
Ty fazolky vypadají úžasně.
Tak.
Tamto. Tohle.
Prosím.
- To je... - Babiččin bramborový kugel?
To si piš.
Ani nevím, kdy jsem naposledy jedl...
Tohle. A doplnila jsem ti zásobu džusů.
Vlastně jsem ji vylepšila.
Tohle my ale nekupujeme.
- Je to dobrý. Moc dobrý. - Že?
To je jasný, je to sladký kukuřičný sirup.
Tak. Dobrou chuť.
Do prdele.
Promiň, Mayo.
Já zapomněla, že jste vlastně ti vegetariáni. Do prdele.
Neomlouvej se. To nevadí.
Dřív jsi jedl tolik masa.
Přísahám Bohu, že si pamatuju, jak jsi celý dětství
nechtěl nosit trička a pořád jsi měl v ruce kuřecí stehno.
Rád trhal maso od kosti.
- Ne. - Takže to vegetariánství...
- Za to může Sheila, že? - Chtěli jsme to oba.
Hlavně kvůli životnímu prostředí než pro dobro zvířat.
Ovládala to, co jíš, i tebe.
Jen říkám, že to je tvůj život.
Teď.
Já chci. Prosím.
Trošku.
- Debbie! - No...
- Víc! - Mayo.
Tak a dost.
Připijeme si na sladký nápoje a na maso.
Jsi Rubinová každým coulem.
Je to bašta. Přísahám.
Jo. Vypadá to dobře. Akorát...
Chci mít možnost volby. To neměnné menu je novinka.
Ber to tak, jako by tě vedl zkušený, znalý člověk, kterému záleží na tom,
abys prožila ucelený zážitek.
Šéfkuchař tomu věnoval čas, ochutnával a experimentoval,
všechno zvážil přesně na gram,
abys byla na konci sytá, ale aby ses cítila dobře.
Můžeš se uvolnit.
Nemusíš přemýšlet.
Užívej si to.
Dobrý?
Dokonalý.
Jsem moc ráda, že jsi přijel.
Já taky.
Dneska to bylo...
Dneska to bylo fakt něco.
Poslouchám.
Můžu si dát ještě?
Ne, nemůžeš. Běž spát.
Šetři si místo na to, co uvařím zítra.
Jo? Vyčisti si zuby.
Tak jak se máš?
Skvěle. Najedl jsem se. Bylo to vynikající.
Ale ne, Danny. Fakt, jak se máš?
Dobře. Mám se dobře.
Snažím se nějak vyřešit to společný pečování o Mayu.
- Víš? - Bože, pěkně se na tobě podepsala.
- Ne, je to... - Úplně tě rozesrala.
Trochu. Trochu jo.
A teď si připadáš hrozně sám.
Jo.
To nic. Jsem tady já.
To je pravda.
Jenom hrozně nerad přiznávám, že si připadám tak moc sám.
Na chodbě jsem viděla leták,
že se bude pořádat luau a připadá mi to jako jedinečná příležitost.
- O Mayu se postarám, nechceš tam jít? - Ne.
- Tak proč tu jsem? - Luau pořádají každej den.
Jedinečný to není.
Ani zábavný, protože tam jsou všichni zlí.
- Všichni jsou tam zlí? - Jo. Všichni.
Já tam šel s dobrými úmysly a otevřenou myslí, ale...
Nemluví z tebe jenom strach?
Strach? Já se...
Z luau strach nemám, Debbie. Jasný?
Jestli mi nevěříš, zajdi si tam sama.
Uvidíš. Ale když tam na sobě někdo bude mít lei,
neznamená to, že praktikuje alohu.
A nevím, pak jsem byla zničehonic nahá.
- Jo. - Jo. Promiň.
- Já nechtěl... - Nebylo to vtipný. Fakt.
- Nesmál se nikdo. Nikdo. - Ne, já nechtěl...
Musela to být hrůza. Ale zároveň k popukání.
Nech toho...
- Byl to hroznej zážitek. Hroznej. - Panebože.
Promiň. Já ti rozumím.
Ale stahovací pásy na veletrhu fitness?
V jakým to žijeme desetiletí?
Třeba bylo potřeba lidma otřást.
Ale já lidma nechtěla otřást.
Chtěla jsem posunout svoji kariéru o krok dál.
Jo.
Jo, no to mi restauratéři říkají pořád, ať se posunu o krok dál.
Ať si otevřu vlastní podnik.
Ale to ne.
To je jedno. Není to zajímavý.
Ale je. Povídej. Co?
Prostě to není...
Nedal jsem se do téhle branže kvůli tomu.
Aha, tak proč?
Dobré ránko!
Tak.
Nesu smoothies a novinu.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Ahoj! Už jdu.
- Ahoj. - Tomu neuvěříš,
ale zachránila jsem tu dohodu s Hartmanem.
Bylo zapotřebí prvotřídní diplomacie.
Musím se trochu pochválit.
- Ale má to háček. Chceš to slyšet? - No, včera jsem přemýšlela
a taky bych ti chtěla něco povědět.
- Posaď se. - Aha. A co?
- Je to dobrá zpráva. Budeš nadšená. - Dobře.
Udělej si pohodlí.
Vrátím se k původní myšlence.
K tomu, co mě k tomuhle všemu inspirovalo.
Ten veletrh. Ty sušenky.
To není mým cílem. Ani nikdy nebylo.
A to, že teď nejsem ve své kůži, je znamení.
My Hartmana nepotřebujeme. Je nám bez něj líp.
Promiň, ale cože?
Ty tu někoho máš?
- Dobrý den. - Vyjdi ven.
Carlosi, to je Greta, o které jsem ti tolik vyprávěla.
- Jen dobrý věci. - Jo.
Pardon, nejsem moc upravený.
Takže tohle ty děláš?
Celou dobu ho tu schováváš?
- Počkat. Schováváš? - Co? Ne.
- Ne. - My dvě si musíme promluvit.
O samotě.
Ale, ale, ale.
Tak co to blbý luau, bylo blbý?
Moc promiň, Danny, ale hrozně jsem si to užila.
Všichni byli v pohodě a přátelští.
Je s nima obrovská bžunda.
No, možná je to jiný, protože jsi ženská, takže...
Možná.
Řekli mi, že se chováš jako debil. Kvůli tomu recyklování.
Jsem debil, protože mám rád naši planetu? Hezký. Fakt moc hezký.
Možná je problém v tobě, ty můj hloupej bratře.
Ale není to jen tvoje chyba.
Dobře, myslím, že už těch mouder po margaritě pro dnešek stačilo.
Máma tě rozmazlila.
Prosím tě.
- Víš, že to je pravda. - Nerozmazlila.
Chválila tě za každej úspěch,
třeba že jsi poděkoval nebo sis utřel zadek.
Chválu si pleteš s láskou, a proto jsi takovej, jakej jsi.
Vyliž si.
A to tvoje manželství. No...
Jen se tím potvrdilo, že potřebuješ obdiv.
Když tě uznává taková hubená kráva, tak...
Dobrý, to už stačí.
To poslední zapomeň.
- Jo. - Nechci ti dělat problémy.
Chci ti pomoct.
Tati!
Já tam jdu. Běž si zaběhat.
Dobře. Bezva. Tak jo.
Dovoluješ dalšímu chlapovi, s kterým jsi zrovna začala píchat,
aby ti diktoval, kam se má ubírat tvůj život.
Je to moje rozhodnutí. Můj tah.
On jenom naslouchal, což bys taky mohla dělat.
Ne. Další tvůj tah už nedám, Sheilo.
Ne. Kvůli téhle smlouvě jsem riskovala všechno, a ty chceš...
Pro mě je to ale víc než nějaká smlouva.
Tohle je můj život.
Figura od Sheily jsem já.
Nikdy mě jako partnera brát nebudeš.
- Takhle to vyznít nemělo. - Víš, s kým jsem v kontaktu?
S Kelly Kilmartinovou.
Divila se, že jsem to mezi tebou a Hartmanem urovnala.
Řekla, že ji ohromilo moje podnikatelský nadání.
No jo. Bloncka umí mluvit.
Ale je to i ožrala a lhářka.
Posledních pár dní jsem s ní strávila dost času
- a povím ti, že... - Je to extrémně schopná profesionálka.
Nechceš tu dohodu s Hartmanem. Dobře.
Ona ji chtít bude.
Haló?
Pan Rubin?
Dobrý den, jdu za svojí ženou, už je devět ráno.
Ještě nemáte otevřeno?
Možná jsem si dnes dala na čas, protože tady není šéfová.
Jo. Jasně. To vím.
Ona je v...
- Na národním... - Národním...
- ...veletrhu zdraví a fitness v Renu. - Jo. V Renu.
To vím. Jo. Sakra. Tak jo.
- Do prčic. - V pořádku, pane Rubine?
Klidně mi říkejte Danny.
- Ne, díky. - Můžu jí nechat vzkaz?
Teď?
- Jo, promiňte, ale je to naléhavé. - Dobře.
Dobře. Takže začnu...
„Sheilo, teď už všemu rozumím.
Samo sebou ne celýmu vesmíru.
Je to „samo sebou“, ne „samo s sebou“.
Já vím, jak se to píše, Danny.
Jasně. Dobře. Jistě. Pardon. Můžu dál?
„Už rozumím, o čem je cvičení.
Měla jsi pravdu, Sheilo. Ve všem.
O kondičce, o zdraví. Sheilo...“
Nepište „Sheila“ pokaždé, když to řeknu.
Říkám to nahlas, jenom aby mi to šlo líp od pusy.
- Jasně. - Dobře.
„Děláš velkou a důležitou věc.
A vím, že to víš, ale teď to vím i já.
Ale nic ti nezávidím ani ti nevyhrožuju nebo tak něco.
Kdybych na tebe dal,
tak bych možná pochopil, jak je to všechno důležitý,
a byl bych šťastnější o něco dřív.
A pochopil bych to. A pochopil bych tebe.
A kdo ví? Možná by bylo všechno trochu jinak.“
Pardon. Teď to bude mnohem divnější.
Takže dobrý? Stíháte?
- Jo. Stíhám. - Dobře. Fajn.
„Teď už vím, proč jsi šukala s Breemem.“
To tam můžete napsat. Můžete. Jo.
„Věděl jsem, proč šukal on s tebou, ale teď to chápu i z tvé strany.
Jistým způsobem, nebo všemi způsoby, ti naslouchal.
A ty lecčemu rozumíš, Sheilo.“
A teď tam tu Sheilu napište.
To tam je důležitý.
- Jasně. - Tak.
„Neodpouštím ti. Neodpustím ti.
Ale chci, abys věděla, že už tomu rozumím.
A myslím, že to je něco,
s čím se dá něco dělat.“
Jo. Konec vzkazu.
Nechcete...
Nechcete někdy zajít na kafe?
To asi není dobrej nápad.
Ale možná jo.
Možná jo.
Ahoj.
Promiň.
Chtěl jsem ti říct...
Chci ti něco říct.
Omlouvám se ti. Jménem církve.
Za to, jak mluvili o tvém zdraví
a o tom, že se máš léčit. Asi to bylo nevhodné.
Někdo mě obeznámil s tím, že existuje alternativní přístup.
Někdo?
Je to psychiatr. Domluvil jsem ti schůzku na zítřek.
Co prosím?
Dostal jsem doporučení. Je to skvělý doktor.
Myslíš, že jsem blázen?
Myslím, že pomoc profesionála...
Ne! V žádném případě!
Nejsem blázen, Johne!
A nemůžu uvěřit tomu, že bys...
Ne!
Mně myslím sluší víc.
Kelly a Greta. Šéfky, kočky a nejlepší kámošky.
Přišla jsi o ni. O svoji jedinou jistotu.
Jak to bez ní zvládneš?
Úplně normálně.
Dělám v televizi.
A mám přítele. A spoustu fanoušků.
Zatím. Ale jestli myslíš, že to zvládneš
bez jediné opravdické kámošky, co v tebe vždy věřila,
tak jsi tlustější, než jsem myslela.
- Tlustější? Přeřekla ses. - No já ne.
Už s tebou mluvit nechci. Odejdi.
Večeře s Carlosem o sedmi chodech
a svoji nejlepší kámošku necháš odejít.
Nechci se na tebe naštvat!
Ty už se nenaštváváš.
Chodíš na terapii. Snažíš se uzdravit.
Snažím se uzdravit!
Já vidím něco jinýho. Už visíš jenom na vlásku
a čekáš, až se přetrhne.
A čekali na to všichni diváci na té módní přehlídce,
když ses rozhodla obnažit svůj kredenc
a všem ukázat ten svůj starej porcelán.
Nechcete pomoct s kufry?
Díky, ale zvládnu to sama!
Překlad titulků: Karel Himmer