Здрасти.
Привет.
Шийла.
Влез.
Не съм очаквала да те видя в Рино.
Ще ходиш на ротативките ли? Ще печелиш пари довечера?
Или днес? Още е ден.
Не играя хазарт.
Знам, пошегувах се.
Ти ми се обади.
Снощи.
Искаше да се видим.
Да, така е.
- Не помниш, нали? - Напротив.
Не, не помниш.
Да.
- Съжалявам. - Беше пияна.
Не дойдох за...
Нищо не очаквам.
Правех ли някакви намеци?
Искам само да се уверя, че си добре.
Не си ли добре?
Има дни, в които не съм на себе си.
Днес се чувствах безсилна.
Напълно.
Конкурентката ти, онази, която искаше да надвиеш,
тук ли е?
Да, и още как.
Навсякъде е. Поне там, където съм аз.
Благодаря, че дойде.
Зарадвах се на възможността да се откъсна от ежедневието си.
Надявах се, че ще съм полезен.
Не с вързани ръце, както се чувствам с Мария.
Защо не седнеш? Ела, седни. Ще ти налея вода.
- Недей. Няма нужда. - Не, моля те.
Какво...
Какво става?
Тя не е добре.
Честно казано, поведението й ме плаши.
Искаме да помогнем и църквата е загрижена, но явно има обратен ефект.
Безпокоя се за безопасността й. И на бебето също.
Мислил ли си да й осигуриш психологическа подкрепа?
Не.
Може да й помогне. Наистина.
Така, както Бог не би могъл?
Може би.
А ако Бог й помага сега?
Ако те е пратил тук, за да чуеш, че терапията помага?
Сега си негов пророк ли?
Как позна? Защо иначе ме следваш?
Бог ще продължи да й помага,
а междувременно защо не й наемеш професионална помощ?
Как да намеря такъв човек?
Шийла, отваряй! Какво става?
Трябва да говорим.
- Съжалявам. - Отвори!
- Какво? - Съжалявам.
Шегуваш ли се с мен? Това някаква гавра ли е?
Телевизионна звезда си, а си се съблякла на подиума
пред едни от най-влиятелните хора в бранша?
- Не е това. - В "Хартман" са бесни и обезпокоени.
Най-вече бесни. Аз също!
Разбирам.
Когато от сутрешното предаване научат, че звездата им си е развявала...
- Стига. - Прибрах се.
Едва видях близнаците да духат свещичките
и трябваше да се върна тук, защото...
Шийла, била си гола на национално изложение за фитнес!
Не бях чисто гола.
Финансовата ни свобода е под въпрос, а ти...
Нещо искаше да докажеш ли, или всичко е шега за теб?
Изобщо не е шега. Много съжалявам.
Когато бяхме в "Хартман", се боях как ще рекламираш храна,
дали няма да ти е проблем, все пак още се лекуваш.
Кажи й как снощи се накърка и фантазираше, че Кели ти пуска език,
събуди се с махмурлук, обзе те срам, едва напъха дебелия си гъз в корсет,
хвана те шубето, съблече се пред всички,
натъпка се с бисквити и ги повърна.
После на вратата цъфна любовникът ти, който е отчаян,
и то по твоя вина, защото омърсяваш всеки, докоснал се до теб.
Тя най-добре да си ходи и да забрави за "бизнеса" ти, преди и нея да омърсиш.
Грета.
Подхлъзнах се, образно казано.
Но се случва в процеса на лечение. Беше моментно.
Няма да позволя да се повтори.
Комбина сме, Грета.
Аз и ти.
Ще се опитам да замажа положението с "Хартман".
Благодаря.
Сигурна ли си, че си добре?
Да.
Спокойно, тръгна си.
- Съжалявам. - Това е глупаво. Ще си ходя.
Не е нужно.
Да.
Ако ти потрябвам или...
Какво?
Какво трябва да направя?
Загубенячка! Напи се, звънна на гадже, все едно си на 17,
и ти се прищя да го чукаш, след като дрънка за Бог.
Луда ли си?
Да, всъщност си точно такава.
Безсърдечна и дебела глупачка. Безполезен боклук.
Зима, пролет, лято и есен.
- Прегърни ме, кретен такъв. - Да, извинявай.
Скъпи.
Радвам се, че се обади. Изглеждаш кофти.
- Какво? - Изпотих се в онзи автобус.
- Имаш ли климатик? - Да, пуснат е.
Грета е права - изложи се,
като разголи дъртото си, провиснало тяло пред колегите си в бранша.
Сега всички те зяпат и знаят, че зърната ти са като стафиди.
Сигурно долавят и вонята от оная ти работа.
Не е проблем да поделяме грижите по детето,
но тъкмо започнах важна работа.
С радост ще помогна. Най-сетне съм с племенницата си!
А и не ме свърташе във Филаделфия. В малкия град е тъпо.
Всичко ми напомняше за Джак,
който заложи моя "Никон".
- Как се преживява като фотограф без апарат? - Да.
Затова затворих ателието си, където спях.
- Заживях у Тони. Помниш ли го? - Не.
Не знаел нотите, а сега се изхранва като самоук пианист.
После Мисти, дъщерята на Моника, замина да учи и взех стаята й.
Тогава почнах работа в приемната на зъболекар,
а там искаха да бачкам като луда.
Нямах почивни дни освен събота и неделя. Дадох им да разберат, че така не може.
Тогава се обади Мисти, търсели домакинка за общежитието.
Заех позицията и беше супер.
Обаче за мен важаха същите правила като за студентите.
Абсурд. Никаква свобода.
Радвам се, че се чупих оттам,
за да съм с брат ми, за когото яко ми беше домъчняло.
Деб, съжалявам.
Съжалявам за дистанцията между нас през последните години.
- Десет години. - Десет.
Не те виня, Дани. Шийла спъваше отношенията ни.
Но сега сме заедно и само това е важно.
Ще ти помогна, заедно ще преодолеем трудностите.
Леле-мале!
Познавам ли това голямо момиче?
Това не може да е фъстъчето Мая. Да не би да си станала на 11 години?
- На шест съм. - Не може да бъде! Я ела.
С теб ще си прекараме страхотно. Обещавам ти.
Защо изобщо да тренирам? Това е краят.
Сбогувай се с "Добро утро, Сан Диего", Шийла.
Добре, дами и нежни хора. Да започваме.
Нежно и бавно.
Надясно и наляво.
Леки подскоци.
Сега се люлеем. Плавно и с лекота.
Като ветрец в дърветата.
Кръгове с ръце и плуваме в езерото.
По-бавно.
Плавно и с лекота.
Всички те зяпат. Нали това искаш?
Върви със славата.
Покажи нещо хубаво да оплакнат очички.
Боже. Май е твърде късно за това.
Вече всички видяха как пръскаш корсета по шевовете
като препълнена кутия сладки.
Лоша работа. Натъжих се.
Шийла?
О, не.
- Не си искала да дойда, нали? - Не, не е това.
Просто не мога да повярвам, че дойде.
Малко съм оклюмана.
Всъщност доста.
Ела тук.
Спокойно.
- Ще те изведа на вечеря. - Добре.
Вечерята е готова.
Зеленият фасул изглежда страхотно.
Ето.
Заповядайте.
- Това да не е... - Картофеният кугел на баба? И още как!
Не помня кога последно ядох...
Ето. Запасих ви със сок.
Всъщност с нещо по-добро.
Не й даваме такива неща.
- Много ми харесва. - Нали?
Наблъскано е с глюкозо-фруктозен сироп.
Добре, нападайте.
Мамка му. Извинявай, Мая.
Забравих, че си вегетарианец. Проклятие.
Не се извинявай. Всичко е наред.
Преди беше такъв хищник.
Кълна се, че така съм те запомнила от едно време -
гол до кръста и с пилешко бутче в ръка.
Обичаше да оглозгва кокалите.
- Не. - Да не ядеш месо, е идея на Шийла, нали?
Двамата го решихме.
Повече от грижа за природата, отколкото заради животните.
Тя контролира какво ядеш, контролира и теб.
Свободен си...
вече.
Може ли и за мен, моля?
Малко.
Не, Деби.
- Още! - Мая.
Стига толкова.
Да пием за подсладените напитки и мазните меса.
Ти си една истинска Рубин.
Вкусни са, ще видиш.
Да, така изглеждат.
Просто обичам да избирам. Фиксираното меню е новост за мен.
Представи си, че някой грижовно те насочва с дълбоките си познания
през едно цялостно преживяване.
Готвачът се е постарал да опита и експериментира,
да премери всичко с точност до грама,
за да може накрая да се чувстваш приятно заситена.
Отпусни се. Не го мисли.
Наслаждавай се.
Добре ли е?
Идеално.
Радвам се, че дойде.
И аз.
Днес беше...
Днес беше чоглав ден.
Разказвай.
Може ли още?
Не може. Трябва да си лягаш.
Остави си място за онова, което ще ти сготвя утре. Измий зъбките.
Как си?
Супер. Преядох. Беше много вкусно.
Не, Дани, питам по принцип.
Добре съм.
Опитвам се да свикна с това да делим грижите за детето.
Боже, как те е прецакала.
- Не, просто... - Хубаво те е подредила.
Да, малко.
Сега се чувстваш самотен.
Наистина.
Но нищо, тук съм.
Права си.
Не искам да си призная, че се чувствам самотен.
В коридора видях брошура
за някакъв хавайски купон, стори ми се интересно.
- Ще гледам Мая, отивай. - Не.
- Защо съм тук? - Такова парти има всяка вечер.
Не е нещо специално.
И забавно не е. Всички там са гадняри.
- Гадняри? - До един.
- Отидох без предразсъдъци и... - А може би просто те е страх?
Мен да ме е страх?
Не се страхувам от някакво парти, Деби.
Ако не ми вярваш, увери се сама.
Само защото някой е закичил хавайски венец,
не значи, че изповядва принципите на алоха.
Не знам, някак си се оказах гола.
- Да. - Съжалявам.
Не беше смешно.
Никой не се смя.
Сигурно е било ужасно, но и много смешно.
- Стига. Беше ужасно преживяване. - О, боже.
Съжалявам. Разбирам те. Но корсет на изложение за фитнес?
В кой век живеем? Може би е трябвало да разчупиш нещата.
Но не съм дошла да ги разчупвам, а да направя следваща крачка в кариерата.
Да.
Ресторантьорите винаги ми казват същото -
да направя следващата стъпка, да отворя мой ресторант.
Но, не.
Както и да е. Не е интересно.
Не, кажи ми какво има.
Не е...
Не затова се захванах с храната.
А защо?
Ставай!
Нося смутита и новина.
- Добро утро. - Добро.
Идвам.
- Здрасти. - Ще паднеш.
Успях да спася сделката с "Хартман".
Изиграх си картите ловко.
Сама ще се потупам по гърба.
- Чуй сега проблема. - Снощи си мислех нещо.
И аз искам да ти кажа нещо.
- Сядай. - Какво си мислила?
- Спокойно. Ще ти хареса. - Добре.
Просто седни.
Искам да се върна към началото, към онова, заради което започнах.
Изложението, бисквитите. Никога не съм имала такава цел.
А онзи гаф на подиума е знак.
Не ни трябват "Хартман Фудс". По-добре сме без тях.
Какво намекваш?
Има ли някого тук?
- Привет. - Ела.
Карлос, това е Грета, говорила съм ти много за нея.
Все с добро.
Прощавай за външния вид.
С това ли си се занимавала? Крила си го тук през цялото време?
- Крила си ме? - Какво? Не.
- Не. - Трябва да говоря с теб.
Насаме.
Я виж ти.
Хавайското парти не ти понесе ли?
Съжалявам, Дани. Но си изкарах страхотно.
Хората бяха толкова готини.
Скици и половина.
- Може би е различно, защото си жена. - Може би.
Казаха ми, че си се държал кретенски за рециклирането.
Кретен съм, задето се грижа за планетата? И таз добра!
Може би ти си проблемът, глупчо. Но вината не е само твоя.
Добре, за днес ми стигат пиянските ти поучения.
- Мама те глезеше. - Ама моля ти се!
- Знаеш, че е така. - Не е вярно.
Хвалеше те за най-малкото - за "благодаря" или като си бършеше дупето сам.
Бъркаш похвалата с обич, затова си такъв.
Майната ти!
И в брака ти е така. Изпитваш потребност да ти се възхищават.
- Щом ти се радва кльощава кучка като нея... - Вече прекали.
Последното го забрави.
- Да. - Не съм тук да правя проблеми,
а да помагам.
Тате.
- Остави на мен. Отивай да тичаш. - Добре, супер.
Оставяш се друг мъж, когото чукаш отскоро, да ти задава нов тон в живота.
Сама го реших, той само ме слушаше. Вземи пример от него.
Писна ми да се отмяташ, Шийла.
- Заложих всичко за тази сделка, а ти... - За мен е повече от бизнес.
Това е животът ми. Аз съм "Аеробика с Шийла".
Не ме имаш за истински съдружник.
- Не исках да прозвучи така. - Знаеш ли с кого разговарях?
С Кели Килмартин.
Не повярва, че съм изгладила нещата с "Хартман".
Каза, че е впечатлена от моята предприемчивост.
О, да. Блонди я бива с думите.
Освен това си сръбва и лъже.
Доста време бях с нея тези два дни
- и, да ти кажа, тя е... - Лидер и професионалист.
Не искаш сделката с "Хартман". Хубаво.
Тя ще я иска.
Ехо?
Господин Рубин?
Привет. Дойдох да говоря с жена ми. Вече е 9 ч. сутринта. Не работите ли?
Днес не бързам, защото шефката е извън града.
Да, знам. Тя е на...
- Националното фитнес изложение в Рино. - Да, в Рино. Знаех го. Мамка му.
- Добре ли сте, г-н Рубин? - Наричай ме Дани.
- Не, благодаря. - Да й оставя съобщение?
Сега ли?
- Да. Съжалявам, спешно е. - Добре.
Ще започна така.
"Шийла, сега разбирам всичко.
Но нямам предвид тайните на вселената."
Пише се "предвид", не "впредвид".
Знам как се пише, Дани.
Да, разбира се. Извинявай. Пишеш ли?
"Вече разбирам всичко онова за аеробиката.
Ти беше права, Шийла. За всичко.
За фитнеса и здравето. Шийла..."
Не пиши Шийла всеки път, когато го кажа.
Изричам името й на глас, за да има ритъм.
- Ясно. - Добре.
"Захванала си се с нещо голямо и важно.
Знам, че го знаеш, но сега и аз го знам.
И не го казвам от завист, да те сплаша или нещо подобно.
Ако те бях слушал, може би щях да разбера колко е важно
и отдавна щях да съм по-щастлив.
И щях да предвидя това. Щях да те разбирам.
Може би нещата щяха да са другояче."
Съжалявам, ще стане и по-странно. Ще се справиш ли? Пишеш ли?
- Да, пиша. - Чудесно.
"Сега знам защо си чукала Брийм."
Да, може да го запишеш така.
"Беше ясно защо Брийм те чукаше, но сега разбирам и твоя мотив.
По някакъв начин се е заслушвал в думите ти.
А ти ги разбираш нещата, Шийла."
Тук запиши името й. На това място е от значение.
- Готово. - Добре.
"Не ти прощавам. Няма да ти простя.
Но искам да знаеш, че вече те разбирам.
И ми се струва, че това е важно,
може би е нещо, на което да стъпя."
Край.
Ти...
Искаш ли да пием кафе някой ден?
Май не е добра идея.
Но да, може би.
Вероятно бих.
Здравей.
Извинявай.
Исках да ти кажа...
Мислех да ти кажа нещо.
Съжалявам от името на църквата.
Отношението й към здравето ти,
към лечението ти, може би е неправилно.
Чух за алтернативен подход.
Чул си?
Психиатър. Записах ти час за утре.
- Какво си направил? - Лекарят е много добър, препоръчан е.
Мислиш, че съм луда?
- Мисля, че професионална помощ... - За нищо на света!
Не съм луда, Джон.
Не мога да повярвам. Не!
На мен ми отива повече.
Кели и Грета - шефки, мацки и първи дружки.
Ти я загуби. Единственото ти сигурно нещо.
Как ще успееш без нея?
Ще се справя и сама. Имам работа в телевизията.
Имам гадже и много почитатели.
Засега. Щом смяташ, че ще успееш
без единствената си приятелка, която вярва в теб,
значи си по-дебела, отколкото смятах.
- Не се изрази добре. - Не аз измислям правилата.
Не искам да говоря с теб повече. Върви си.
Седемстепенно меню с Карлос
и оставяш приятелката си да си тръгне.
Не искам да се гневя!
Вече не правиш така. Ходиш на групова терапия, лекуваш се.
Наистина се лекувам!
Не си личи. Пред мен стои човек на ръба, у когото напира гняв.
Това видяха и хората на ревюто,
когато ти хрумна да направиш стриптийз
и да покажеш овехтелите си прелести.
Искали сте помощ с багажа.
Благодаря, сама ще се справя!
Превод на субтитрите Катина Николова