Очікуємо, що до сутінків випаде ще 15 сантиметрів опадів.
Попередження про повінь сягає півдня аж до Балтимора.
Людей закликають триматися подалі від доріг, якщо це можливо.
Наша знімальна група помітила на трасі кілька ДТП,
і серед них - фургон молодіжної церкви.
Молимося за їхні сімї.
Лихо. Бережіть себе, Ед.
А зараз у нас включення з сонячного Сан-Дієґо,
де вже чекає наша фахівчиня з фітнесу Шейла Д. Рубін.
Бачите? Це не важко. Це виклик.
- Знаєте різницю? - Ще б пак.
- Справді, Стю? - Ні, не знаю.
«Важко» - це голос у голові, який нашіптує, що ви не зможете,
що ви вже пробували - і не вдалося.
Що ви слабкі. І це знають усі, крім вас.
Ви наче з моєю тещею говорили.
Я жартую.
А виклик залишиться, коли заткнеш цей голос.
Це пекучий біль у стегнах, який свідчить, що ви можете,
що ви сильні.
Тобто тріск у коліні - це в мене виклик?
Ні, Стю. Це остеоартрит.
Але з цим можна працювати. Я покажу модифікації вправ.
Ще чотири, три, два, один. Повторюйте за мною.
Крок, крок, поворот. Крок, крок, поворот. Молодці.
Закінчили!
Дякую, дівчата.
- Усе. - Вибачте. Даруйте.
- Перепрошую. Це я. - Дякую.
Ти приголомшлива. Ти зірка.
Ти на орбіті. Мені паморочиться.
Легше. Це тільки перший робочий день.
Ні, програму бачили
у кожній кухні й вітальні Америки.
Я говорю про Нью-Йорк, Вашингтон, Джексонвілл, Топіку.
Нащо я називаю міста? Ти знаєш, що таке Америка.
РИТМІКА
Ви божественна, само собою. Але ви й без мене це знаєте,
тому до справи.
Ми пропонуємо вам поєднати ваш національний бренд з нашим.
Регіональний.
Вас запросили в «Доброго ранку, Америко».
- Це національний рівень. - Я мала на увазі вас.
«Гартман Фудз» ще не має присутності на південному заході,
- за нашими даними. - І на Тихоокеанському північному.
Ну...
Тобто це ми виведемо вас на велику сцену. Правильно?
Мейсоне, дозволь втрутитися, поки ці леді не зїли тебе живцем.
Ми ще не на всіх ринках, але хочемо, щоб ви нам допомогли вийти.
Усі жінки мріють бути як Шейла Рубін,
але думають:
«Чим я мушу пожертвувати? Насолодою? Щастям?».
Відтепер це зайве.
Зустрічайте наш новий продукт - знежирене печиво.
Нема жиру в печиві - нема жиру на вас. Науково доведено.
Деталі викладемо в офіційній пропозиції,
але ми готові зробити значний авансовий платіж
плюс процент від прибутку.
Щоразу, коли споживач надкушує печиво,
ви отримуєте свій кусень.
Але спочатку розважимося.
Нам треба знати, що ви любите, а що - ні.
Шейло, яке у вас улюблене печиво?
У нас багатий вибір.
Це печиво має бути на сто відсотків вашим.
Нам треба трохи порадитися щодо печива,
якщо ви не проти.
Ми б хотіли взяти зразки додому,
а потім поділимося з вами своїми міркуваннями.
Усі так невимушено говорять
про деко гарячого печива на столі. А я тільки його й бачу.
Тобто це як...
Знаєте, як це?
Наче спалахує стробоскоп,
а я повинна не звертати уваги.
Як це взагалі можливо?
Або наче голі люди займаються в кімнаті сексом,
а всі вдають, що це нормально,
і просто собі розмовляють, і...
Я не можу.
Вони все запитували, яке печиво - моє улюблене.
І знаєте, що жахливо? Я не знаю.
Я не знаю. Чесно.
Я думала, що мене просто заскочили зненацька, тому я заклякла,
але сама над цим замислилась, а в голові - порожнеча.
Так буває, коли все своє доросле життя
абсолютно в усьому собі відмовляєш.
Ти втрачаєш звязок з собою. Розумієш?
Точно. Так.
Я не знаю.
Я не знаю, що мені смакує. Дуже принизливо в такому зізнаватися.
Скрізь, але не тут.
Терапевт порадив мені повести себе на вечерю.
Скуштувати щось нове, дати собі волю розвинути вподобання і несприйняття.
- І як воно? - Я не ходила.
Вечеряти на самоті в ресторані,
де всі на мене дивляться? Я б згоріла від сорому.
Так. А що це в нас тут?
А як я вас знаю?
Пошта. Так. Два тижні тому я купляв у вас марки.
Точно.
- Я не забуваю облич. - Ти чого приперся?
Чого я приперся?
Це ви чого туди заперлися?
У тебе тепер своя секта?
Це моя група підтримки. Анонімна група підтримки.
Вибач. Я не знав.
Я просто вийшов на пробіжку, щоб розвіятися.
Я тепер часто таке практикую.
Це буквально міняє життя.
Насправді не тільки життя, а й мене міняє.
Я біг підтюпцем і опинився тут,
але я дам тобі спокій,
просто хотів спитати, чи не забереш ти Майю на день раніше.
Колеги постійно кличуть мене в бар,
а якщо відмовлятися, заживу слави старого шкарбана.
Денні, та ти знущаєшся. Попереджай заздалегідь.
Ну, Шейло, я можу попросити когось у селі, якщо хочеш,
але ті дівчата пиячать. Вночі
наша дочка питиме з келиха з солоною крайкою.
Ти тут більше не живеш.
Спершу дзвони. Чи хоча б стукай.
Слушно.
Твій колишній - ще той жук.
Я думаю, Марша сховається в мушлю на півтора року.
Вибач. Це більше не повториться.
Ну, щоб таке гарантовано більше не сталося,
нам треба знайти собі нормальне приміщення.
Я думаю, що тут теж непогано. Тобто я рада вас у себе приймати.
Не сумніваюся.
Але ти не думала, що ховатися в тебе в гаражі -
не найкращий шлях до одужання?
Не думаю, що конфіденційність заважає моєму одужанню.
А нашому? Ми не телезірки.
Ми звичайні люди, які дуже старалися, щоб досягти таких результатів,
і відчувати, що ми - твій секрет, не надто приємно, Шейло.
- Тобто... - Я не ховаюся.
У мене багато труднощів у житті.
- По-перше, догляд за дитиною. - Хіба тільки в тебе є дитина?
Навряд чи. Люди якось викручуються.
Я зроблю так, щоб нам більше не заважали. Обіцяю.
РУБІН, ДЕНІЕЛ КІЛМАРТІН, КЕЛЛІ
ПОЛІЦІЯ ШТАТУ КАЛІФОРНІЯ ПРОТОКОЛ ЗАТРИМАННЯ, ОКРУГ АЛАМЕДА
УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ОКЛЕНДА ПРОТОКОЛ ЗАТРИМАННЯ
Подобається?
А як інакше?
Яка вишуканість. Ти лежиш, розкинувши ноги.
Точно. Ти ж не знаєш своїх уподобань.
Леді, джентльмени, шоколад, ваніль.
Бідолашечка. У мене цієї проблеми не було ніколи.
Та я думаю.
Я знаю, чого хочу, і знаю, як це отримати.
- Я навіть знаю, чого хочеш ти. - І що ж це?
Зараз понад усе ти хочеш підставити Денні.
Ні. У Денні вже й так усе погано. Рано чи пізно він зійде з рейок.
Добре. Можеш почекати, доки він самознищиться - можливо,
а тимчасом він періодично лізе у твоє життя,
одужання, бізнес,
міняє порядок і умови опіки, бо йому так заманулося.
Але що таке один зайвий день, коли ти шість років тягнула на собі дитину,
поки Денні вдавав, що його життя важливіше за твоє?
І схоже, він тебе переконав.
Просто він такий,
яким йому всі дозволяли бути. І я дозволяла.
То тепер ти винна, що він лінивий егоїстичний сучий син.
Дуже смішно.
Можеш виступати як стендаперка.
До речі, а ти не запізнюєшся забирати Майю?
Це твоя тачка?
Була наша спільна з Денні.
Слухай уважно.
Кабріолет, німецький, сидіння-ковші.
Ти тепер на телебаченні. Май трохи самоповаги.
Чудово, ти приїхала. Я приведу Майю і скажу...
Побалакаємо надворі?
Так.
Добре, і що за таємниці?
Тепер ми ділимо опіку над дочкою 50/50.
Не памятаю, щоб адвокат таке казав.
Ніяких адвокатів, ніяких обговорень, лише виконання.
Ясно. Я розумію.
Ти хочеш, щоб я відмахався, бо як я смію завалювати в будинок,
- наш спільний, чи брати участь... - Денні.
- ...у спільному бізнесі? - Я думаю, годі вже.
Використати дочку, щоб підрізати мені крила. Господи.
Щоразу, як я думаю, що ти на моральному дні,
ти примудряєшся це дно пробити.
Цікаво, що ти заговорив про моральність.
Памятаєш протест у коледжі,
коли ти жбурнув цеглиною у вікно суду
- і дві доби відсидів? - Думаєш, мені соромно?
Ні, я впевнена, ти собою пишаєшся.
Але напрошується питання, Денні: чому лише дві доби?
Наскільки я знаю,
за ушкодження федеральної власності дають до десяти років.
Юристкою зробилася?
Не треба бути юристом, щоб допетрати, що хтось пішов на співпрацю.
Так усе було?
Ти назвав копам імена, прізвища і...
Цікаво, що сказали б Джек і Джеррі.
Цікаво, що сказали б усі твої нові колеги.
Що з тобою сталося?
Засвітилася в новинах, і раптом...
Я завжди така була. Просто тобі не показувала.
- Не налазить. - Налізе, якщо постаратися.
Подивися на мене. Я не готова.
Звісно, готова.
Просто ти давно вже...
Не виходила з дому?
Я розумію твій трепет, але ця вечеря важлива.
Ці люди важливі,
і вони мають знати, що ми теж важливі.
Навіщо тобі ці люди, щоб розуміти, що ти важливий?
Вони нас не помічають. Не поважають.
Нетерпимість до нашої віри - це те, що їм доведеться пояснювати Господові.
Але ти знаєш, що для мене значать Ігри.
З дитинства значили, коли я дивився їх з батьком.
Велич, яка досягається дисципліною і чистотою розуму.
І відіграти в цьому маленьку роль...
Сьогодні в районі встановили камери,
на всіх ліхтарних стовпах, щоб зловити вандала.
Тепер за нами спостерігають, цілодобово.
Від нашої поведінки залежить майбутнє.
Випєте щось, поки кавалер не прийшов?
Я нікого не чекаю.
Я сьогодні вечеряю сама.
Так навіть краще.
Стривайте.
А ви не вчилися кілька місяців у коледжі Міракоста?
Просто... Я точно вас десь бачив.
Не вчилася.
Мені келих білого вина, будь ласка.
Коли я засвітилася по телику, мені всі таке казали.
«Ви виросли в Тампі?»
А схоже, що я виросла в Тампі?
Хоч, якщо подумати, може, й так.
- Ви вже вирішили? - Так. Зараз гляну.
ЗАКУСКИ - ПЕРШІ СТРАВИ САЛАТИ - ДРУГІ СТРАВИ
- Дати вам ще хвилину? - Ні, я майже...
Невже це так важко?
Питання життя і смерті - вирішити, чим повечеряєш?
Мабуть, так. А знаєш що?
Може, та гівняна машинка - якраз для тебе.
А у вас є легші закуски?
Тут усе наче під соусом чи...
Так, це його фішка.
Я не спец у їжі, але людям наче смакує «Серф-енд-терф».
Я не вживаю морепродуктів.
Капець, точно!
Ви були в новинах.
Жінка в гімнастичному купальнику.
Очманіти. Ви не вчилися в Міракості.
- Усі дивитимуться... - Ніколи.
- Думав... - ...як ти смокчеш хвіст лобстера,
ту фіолетову жилу, наповнену бозна-чим.
А знаєте, мені справді потрібно кілька хвилин, щоб вирішити.
Дуже вам дякую.
Отже, Джон, ви спеціалізуєтеся на ТРЦ.
Я будую комерційну нерухомість,
тому ТРЦ - важлива частина моєї справи.
Це великий бізнес.
Ми задоволені розвитком.
А дружина, певно, яка щаслива.
Шопінг, шопінг.
Маріє, Гіт говорив до тебе.
Я думаю, він говорив про мене.
Так.
Це справді диво, коли в машині вистачає місця для мене і її пакетів.
- Вам долити? - Ми не пємо алкоголю. Дякую.
Ви ж можете трохи звеселіти разом з нами, правда?
- Бог зрозуміє. - От сука.
Ця сука встромить тобі ножа
в шию, якщо ти ще раз таке ляпнеш.
Як різко й чітко. А що ви сказали?
Я знаю, що ви переживаєте.
Я в цьому сумніваюся.
Вибрати з того меню - це неможливо.
Невже те, що я сиджу тут на самоті
і я жінка, дає вам право просто підійти й заговорити до мене?
Якби я була бізнесменом і сиділа сама, ви б теж підійшли?
Мабуть, ні. Хоча...
- Можливо. Є варіанти. - Ясно.
- Дайте, будь ласка, рахунок. - Ні. Заждіть.
- Спочатку дозвольте перепросити. - Не треба.
Не за те, що заговорив, бо це нормальна людська поведінка.
Радше за це.
Нащо я вожу сюди найкращу городину в країні,
якщо ви не даєте людям її куштувати?
Заливаєте маслом цю прекрасну спаржу.
І краще не заводьте мене на тему песто, бо соус песто - це злочин.
До речі, я Карлос. Слухайте, я не хочу набридати...
Запізно похопилися.
Але буде нестерпно, якщо ви проїхали таку відстань...
- Я живу неподалік. - ...і стільки заплатили...
І я не замовляла
- їжі. - ...і не скуштуєте
- найкращого в ресторані. - Я більше нічого не хочу.
- Я сита. Дякую. - Ні. Ви повинні.
Прошу, покладіть сумочку.
Візьміть.
Так...
Вуаля.
Це «Азоюшка». Не рідкісний сорт.
Це наче... Цей смак нагадує...
Нагадує літо.
- У дитинстві. - Так.
Смачнішого томата я не куштувала.
А може, іншого томата не куштувала.
На жаль, відтепер уся їжа для вас пропала назавжди.
Ну, тоді я пропаща.
Слухайте, дякую, що потішили мене увагою.
І насолоджуйтеся томатом
і вечором. А я...
- А звідки це ви? - Я?
Так. Томат.
Так.
Їх вирощують на маленькій сімейній фермі поблизу Лодая.
Мабуть, вони чарівники.
- Ні. Такі й у вас виростуть. - Нізащо.
У мене важка рука. Навіть штучні рослини гинуть.
Не може бути.
- Як ви знаєте? - Я не знаю.
Просто чуйка підказує, що ви себе недооцінюєте.
Правду кажучи, я теж не найкращий садівник,
але я знаю, що купувати, і вмію це продавати
з чималою націнкою таким закладам, як цей.
Щоб тут ці овочі вбили маслом і часником?
Так. Отож.
Насолода - це щось дуже просте.
Люди про це забувають.
А знаєте,
ви не сказали, як вас звати.
Ви не мусите, але не сказали.
Я Келлі.
Дуже приємно, Келлі.
Ні. Я не Келлі. Я Шейла.
- Ну, радий знайомству, Шейло. - Я... Взаємно, Карлосе.
Не знаю, нащо я це сказала.
Хотіла бути якоюсь
- таємничою, але... - Не пояснюйте.
Я тебе люблю аж до неба
Обійму і притисну до себе
Ну все. Добраніч.
Татку.
Я знаю, кицюнька. І хочу допомогти,
але ще дужче хочу, щоб ти навчилася завязувати сама. Згода?
У тебе вийде.
Класної пробіжки.
Знайдіть у ній щось чудове.
Їжа, одяг, послуги.
А тепер уявіть найсучасніший район роздрібної торгівлі,
за двісті метрів від місця проживання спортсменів.
Державно-приватне партнерство.
- Ну, наче цікаво. - Я думаю, це майбутнє.
Але я запропоную вам іншу роль.
- Слухаю. - Біотуалети.
Що, вибачте?
Нам знадобиться приблизно пять тисяч біотуалетів
там, де відбуватимуться змагання.
Враховуючи ваш досвід у будівництві, ми подумали, що ви - саме та людина.
Туалети я знайду, нема питань, але думаю, що є більші можливості для...
Я вам так скажу - якщо впораєтеся,
у вас зявляться прихильники в Комітеті.
Добре.
Молодець. Усю логістику ми розпишемо.
Так. Тримайте в курсі.
Можна нам з дружиною залишитися сам на сам?
Телефонував Гіт Рудіґер.
Після багатьох тижнів налагоджування звязків з Комітетом Ігор в Л.А.
моє завдання - біотуалети.
Моїм внеском в Ігри 1984 року будуть громадські вбиральні.
І в цьому я винна?
Без твоєї поведінки під час вечері не обійшлося.
- Це несправедливо. - Та невже?
Ти винаходиш нові способи мене принизити.
Заводиш інтрижку, висміюєш перед незнайомцями.
Я - полонянка у власному домі.
Та попри це,
я повинна бути слухняною і...
Якщо ти хочеш миру, Джон, нам доведеться дещо змінити.
Не можу згадати, на що це схоже.
Крутиться на язиці.
Блиск для губ у старшої сестри.
Пах так само добре, і смак був такий же гидкий.
Тому карамель викреслюємо.
- Усе добре? - Так, я в порядку.
Бо на зустрічі ти здавалася дуже якось...
Ми не мусимо це робити.
Їй-богу, Шейло,
якщо тобі важко вибирати печиво, враховуючи...
- Здоровя важливіше. - Чесно, я в нормі.
Справді? Бо ти витаєш у хмарах, і враження...
Я тут познайомилася.
Мабуть. Тобто ні, я точно з ним познайомилася.
Але думаю, що він може бути тим «кимось».
- Боже всемогутній. - Перестань.
Я тут думаю, що ти... А ти...
- Ти познайомилася? Розказуй. - Так.
Нема чого розказувати, чесно. Ми поговорили.
Він був забавний і здався якимось справжнім.
- Нагодував мене. - Ти що?
І я дала йому свій номер.
Записала і вручила.
Це я взагалі?
Вибач,
- я багато про тебе думаю... - Та.
...і я вічно боюся спитати.
- І тут ти з прекрасною новиною... - Поки що вилами по воді писано.
- Так, це... Аякже. - Ну.
- Я поїм печива. - Тобто, може, щось і є.
Почалося все з печива.
Я пішла в ресторан, сама, щоб дізнатися, що мені смакує.
Словом, він...
Прийшов він, і, ну, виявляється, що, можливо, я таки знаю.
- Можливо. - Можливо.
А мені не смакує ні карамель, ні полуниця.
Я тебе люблю аж до неба
- Обійму і притисну до себе - Люблю. Обійму, так.
Усе. Добраніч.
Чорт. Бляха.
БІГАЙТЕ І ЖИВІТЬ ДОВШЕ!
От лажа.
Господи.
Добре.
Ось, крізь петельку і навхрест, довкола дерева.
А тепер так само другу.
Вважайте себе щасливчиками.
Це великий дар від життя. Не всім так пощастило.
Біжіть вільно.
Паразити.
І...
Ключі. Візьми клю... Так. Ходімо.
ВРЯТУЙТЕ КИТІВ
АДВОКАТИ ОКЕАНУ
ОЛІВІЯ ІІІ
Вибач. А тобі взагалі можна пити каву?
Не знаю.
То як просувається?
- Як просувається зціджування? - Ну так.
Це також елемент, правда?
Нашого шаленого атракціону.
- Точно. - Балансування
між батьківством і роботою.
Так. Ну, просувається чудово.
Добре.
У мене дочка.
Майя.
Як дивно - те, що наповнює життя сенсом,
водночас відчужує нас від себе самих.
Але, можливо, в цьому й суть.
Пройти ці випробування, змінитися і стати кращим.
І суть не в балансуванні.
Це самопожертва заради саморозвитку.
А знаєш, що мене тримає на плаву?
Я уважно слухаю.
Колись з мене висмокчуть усе до краплі, і я більш нічого не зможу дати.
Ані дітям, ані роботі. Нічого.
І тоді попустить.
- Принесу тобі ще кави. - Добре.
Бажано гарячої.
- Ми в захваті від шоколадного. - Прекрасно.
Але мій процент щоквартально зростатиме на 50 базисних пунктів.
Ура.
Добре.
- Давай. - Добре.
- Алло. - Привіт, Деб.
- Бананчик Денні! Хто помер? - Ніхто.
Ніхто не помер. Просто вирішив спитати, як там моя менша сестричка.
- Давно не спілкувалися. - Ти під кайфом?
Ні. Не під кайфом.
Я теж ні.
Ти знаєш, я тут сидів
і думав: може, тобі зараз потрібне житло?
Бананчику, ти ж мене знаєш, житло потрібне завжди й ніколи. А що?
Ну, в мене тут є розкладний диван
у прибережному селі, де буяє життя, і він кличе тебе до себе.
Можеш приїхати, зависнути в мене, освіжити засмагу.
- Що сталося? - Тобто?
Я залишала тобі повідомлення про передчасну смерть Ейвері,
а ти так і не передзвонив.
Ти знаєш, як я любила ту пташку.
Так, я знаю. Вибач.
Ми з Шейлою розлучаємося.
Так би й одразу.
О, ні.
Не знаю, що ти зобразила - смуток чи подив.
Вибач. Як ти справляєшся?
Я...
Майя зі мною половину часу, і виявилося, що тато з мене кепський.
А поза тим, я... Я зовсім розгублений, Деб,
і не відмовлюся від допомоги.
А ще в мене є трава.
Я вже сідаю в автобус.
Супер.
Гарна гра.
Мяч у Снайдера. Він розмахується, кидає Міллеру.
Добрий вечір.
Ти навіть не уявляєш.
- Підемо нагору? - Нє-а.
- Дай вимкну матч. - Ти повинен зробити одне -
скинути штани, поки...
Я зламала тобі пряжку. Ой.
Хтось тобі наче батарейку вставив.
Так. У мене новини.
Слухаю.
Я... Ми з Шейлою уклали рекламний контракт
з виробником дієтичного харчування.
Вигідний контракт.
Ну, я бачу, ти часу не гаяла.
Добре.
Я надіюся, ти розумієш, який дух...
Господи. Кажи вже, Ґрето. Добре.
Просто наші стосунки за минулі кілька місяців мене не тішили.
Що більше ми ставали партнерами,
то менше ми були, ну, партнерами.
І я думаю, що було б краще, корисніше,
якби ми вели бізнес... без тебе.
Ерні, я хочу, щоб ми знову стали нормальною...
Дай подивитися матч.
Переходить до нападу.
Пробує ліворуч.
У тебе виходить. Боротьба, перемога, біль, зцілення.
Усе добре. Ти профі.
Та чомусь ти стоїш у туалеті і балакаєш сама з собою.
Важко себе переконати, так?
- Привіт. - Привіт.
Я пропоную італійську кухню. І ти знаєш, є ще...
Переклад субтитрів: Олена Любенко