Og vi venter 15 centimeter regn før kvelden.
Det er sendt ut flomvarsel så langt sør som i Baltimore.
Publikum oppfordres til å unngå å bruke bilen.
Vi så flere krasjede biler på motorveien,
- en av dem var en kirkebil med ungdommer. - Vi ber for familiene deres.
Hjelpes. Pass på deg selv, Ed.
Og nå over til solfylte San Diego,
der vår treningsekspert Sheila D. Rubin står klar.
Ser du? Det er ikke vanskelig. Det er krevende.
- Vet du forskjellen? - Absolutt.
- Gjør du, Stew? - Nei.
Vanskelig er den stemmen i hodet som sier at du ikke kan.
At du er svak. Og alle vet det.
Høres ut som svigermor.
Bare tuller.
Kvel stemmen, så er det bare en utfordring.
Lårene svir og forteller deg at du kan.
At du er sterk.
Så klikkingen i kneet er bare en utfordring?
Nei, Stew. Det er artrose.
Men det går fint. Jeg skal vise andre øvelser.
Fire, tre, to, én. Kom igjen.
Gå, gå, snu. Gå, gå, snu. Der, ja.
Takk!
Takk, damer.
- OK. - Unnskyld meg.
- Beklager. Jeg skal hit. - Takk.
Du er helt nydelig. En stjerne.
- Du går i bane. Jeg blir svimmel. - Rolig nå. Første dag på jobb.
Nei, det ble sendt til alle kjøkken og stuer i hele Amerika.
I New York, D.C., Jacksonville, Topeka.
Hvorfor ramser jeg opp byer? Du vet hva Amerika er.
Du er fantastisk. Du trenger ikke å høre det fra meg. Så jeg går rett på sak.
Vi vil knytte din landsdekkende merkevare til vår.
- Regional merkevare. - Du er på Good Morning America.
- Du er landsdekkende. - Jeg mente dere.
Hartman Foods har ingen posisjon i sørvest ennå,
- ifølge våre undersøkelser. - Eller i nordvest.
Vel...
Så det blir vel vi som hjelper dere ut i verden?
Jeg får si noe før disse damene spiser deg hel, Mason.
Vi er ikke ute i alle markeder, men vi vil at dere skal hjelpe oss.
Alle kvinner vil bli som Sheila Rubin.
Men de spør:
"Hva må jeg ofre? Nytelse? Glede?"
Ikke nå lenger.
Dette er vårt nye produkt. En fettfri kake.
Null fett i kaken, null fett på deg. Det er vitenskapelig bevist.
Dere får et formelt tilbud,
men vi ser for oss et beløp i forskudd samt en del av overskuddet.
Hver gang en kunde tar en bit av en kake, får dere en bit av kaken.
Men først det morsomme.
Vi vil vite hva dere liker.
Hva liker du best, Sheila? Vi har mange å velge mellom.
Denne kaken må virkelig være deg.
Vi må få litt tid med disse kakene, hvis det er greit.
Vi tar gjerne med smaksprøver hjem, og så skal vi gi en tilbakemelding.
Alle er helt avslappet,
men det står et brett med kaker der, og det er det eneste jeg ser.
Det er som...
Vet dere hva?
Det er som et strobelys som blinker. Og jeg skal liksom bare overse det.
Hvordan er det mulig?
Som om det er noen som har sex midt i rommet,
og alle later som ingenting.
De prater videre og... Det kan ikke jeg!
De maste om hva jeg likte best,
og vet dere hva som er så rart? Jeg vet ikke. Faktisk ikke.
Jeg tenkte det bare kom litt brått på,
men jeg tenkte på det og kom ikke på noe.
Ja, det er rart når du bruker hele livet på
å nekte deg selv alt du vil ha.
Da mister du kontakten med deg selv.
Akkurat. Ja. Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke hva jeg liker. Det er så flaut å innrømme.
Men ikke her.
Psykologen min ba meg gå ut og spise alene.
Prøve nye ting, gi meg selv rom til å finne ut hva jeg liker.
- Og? - Jeg gjorde det ikke.
Spise alene på restaurant, mens folk glor? Jeg hadde dødd.
OK. Hva har vi her?
Hei, hvor kjenner jeg deg fra? Posten. Ja. Du solgte meg frimerker.
Ja, det stemmer.
- Jeg glemmer aldri et ansikt. - Hva gjør du her?
Hva jeg gjør her?
Hva gjør du her?
Er du med i en sekt nå?
Det er støttegruppen min. Den anonyme støttegruppen.
Unnskyld, da. Det visste jeg ikke.
Jeg var ute og jogget for å klarne tankene,
noe jeg gjør ganske ofte nå.
Det har forandret livet mitt. Jeg er forandret.
Ja, jeg jogget og endte her. Og nå skal jeg ikke plage deg mer.
Jeg ville bare høre om du kunne hente Maya en dag før.
Kollegaene mine vil ha meg med ut,
og hvis jeg sier nei, virker jeg gammel og kjip.
Dette mener du ikke, Danny. Du må si ifra før.
Men, Sheila. Jeg kan spørre en av naboene...
Men de jentene fester. Før kvelden er over
drikker datteren vår fra glass med saltrand.
Du bor ikke her lenger.
Du må ringe først. Eller i det minste banke på.
Ja vel.
Eksen din er litt av en type.
Nå får vi ikke Marsha ut av skallet på halvannet år.
Det skal ikke gjenta seg.
En løsning for å være sikker på det,
er at vi skaffer oss et ordentlig lokale å ha møtene i.
Jeg syns dette fungerer ganske fint. Jeg er gjerne vertinne.
Det er du sikkert.
Men å gjemme seg i garasjen sin er kanskje ikke det mest terapeutiske.
Litt privatliv hindrer meg ikke i å bli bedre.
Hva med oss? Vi er ikke på TV.
Vi er bare vanlige mennesker som har jobbet for å bli bedre.
Og det føles ikke så bra å være hemmeligheten din, Sheil.
- For... - Jeg gjemmer meg ikke.
Livet er bare så komplisert for tiden.
- Barnepass, for eksempel. - Er du den eneste som har barn?
Det tror jeg ikke. Sånt løser man.
Jeg lover at vi ikke vil bli forstyrret igjen.
Liker du dem?
Det må jeg jo bare.
Så elegant. Du ligger der og skrever.
Det stemmer. Du vet jo ikke hva du liker.
Damer, menn, sjokolade, vanilje.
Stakkars liten. Jeg har aldri hatt det problemet.
Sikkert ikke.
Jeg vet hva jeg vil, og får det også.
- Jeg vet til og med hva du vil ha. - Hva da?
Det du aller helst vil akkurat nå er å ødelegge for Danny.
Nei, Danny kommer til å ødelegge for seg selv.
OK. Du kan jo vente på at han går i oppløsning,
og i mellomtiden tramper han bare inn i livet ditt,
i terapien og forretningene,
og forandrer på omsorgsfordelingen uten forvarsel.
Men hva er én dag fra eller til etter å ha passet barn alene i seks år,
mens Danny later som om hans liv er viktigere enn ditt?
- Høres ut som han har overbevist deg. - Det er bare sånn han er.
Sånn alle har latt ham få holde på. Jeg også.
Så nå er det din skyld at han er en lat, egoistisk drittsekk.
Den er drøy. Den burde du dra ut på turné med.
Apropos ut på tur. Skal du ikke hente Maya?
Er dette din bil?
Den var vår, min og Dannys.
Hør godt etter nå.
Kabriolet, tysk, med bøtteseter.
Du er på TV nå. Du må ha litt selvrespekt.
Flott, der er du, jo. Jeg skal hente Maya og si...
Kan vi ta en prat utenfor?
Ja da.
OK, så hva er det?
Du har nå halve omsorgsretten for datteren din.
Advokaten sa ikke noe om det.
Ingen advokater, bare samarbeid.
OK. Jeg skjønner.
Du vil bli kvitt meg. For hvordan våger jeg å komme innom huset
vi eier sammen eller være en del av
- selskapet vi eier sammen. - Ti stille nå.
Du bruker datteren vår for å vingestekke meg.
Når jeg tror du har nådd bunnen av all moral,
klarer du å synke enda dypere.
Artig at du nevner moral.
Husker du studentprotesten da du knuste et vindu i rettsbygningen
- og satt to netter i fengsel? - Tror du jeg skammer meg?
Nei, du er sikkert stolt. Men hvorfor var det bare to netter?
Hærverk mot føderal bygning straffes med opptil ti år.
- Så nå er du advokat? - Du samarbeidet med myndighetene.
Var det sånn det var? Du ga politiet noen navn og...
Lurer på hva Jack og Jerry ville sagt om det.
Lurer på hva de nye kollegaene ville sagt.
Hvordan ble du sånn? Du er med i nyhetene én gang, og plutselig...
Jeg har alltid vært sånn, Danny. Jeg har bare ikke latt deg se det.
- Den passer ikke. - Vi må bare lirke litt.
Se, da. Jeg klarer ikke dette.
Jo da.
Det er bare lenge siden du...
Var ute av huset?
Jeg forstår at du er nervøs, men denne middagen er viktig.
Disse menneskene er viktige, og de må forstå at vi også er viktige.
Hvorfor må akkurat de vite at du er viktig?
De ser ikke oss. De respekterer ikke oss.
Deres holdninger til troen vår er noe de må stå til ansvar for hos Gud.
Men du vet hvor viktig OL har vært for meg.
Helt siden jeg var gutt og så dem med faren min.
Storhet oppnådd gjennom disiplin og et rent sinn.
Og å få ha en liten rolle i det...
De installerte kameraer i nabolaget, på alle lyktestolper, for å ta vandalen.
Nå overvåkes vi døgnet rundt.
Hva vi gjør nå avgjør veien videre.
Skal det være en drink mens du venter?
Jeg venter ikke.
Jeg spiser alene i kveld.
Enda bedre.
Vent nå litt.
Gikk du på MiraCosta offentlige college i noen måneder? Du virker så kjent.
Nei.
Jeg vil gjerne ha et glass hvitvin.
Sånt hørte jeg ofte da jeg begynte på TV.
"Er du fra Tampa?"
Ser det ut som jeg er fra Tampa?
Eller kanskje det gjør det?
- Har du bestemt deg? - Å, ja. La meg se.
- Litt mer tid? - Nei, jeg er snart...
Er det så vanskelig?
Står det om liv og død? Bare velg en forrett.
Det gjør visst det. Vet du hva?
Kanskje den kjipe, lille bilen passer deg.
Har dere noe lettere?
- Alt her er med saus eller... - Ja, det er greia hans.
Jeg er ikke noe matmenneske, men folk liker "surf and turf"-retten.
Jeg spiser ikke skalldyr.
Å, herregud! Der har vi det!
Du har vært på TV.
Trikotdamen.
Å, herregud. Du gikk jo ikke på MiraCosta.
Og nå følger alle med når du suger i deg en hummerhale.
Den lilla, sprengfylte blodåren.
Vet du? Jeg tror jeg må tenke litt til.
Mange takk.
Så John, du bygger shoppingsentere.
Jeg utvikler forretningseiendom.
så shoppingsentre er en stor del av det.
Det er lukrativt.
Vi er fornøyde med veksten.
Fruen aller mest, sikkert.
Shoppe, shoppe.
Maria, Heath snakket til deg.
Han snakket om meg.
Ja.
Det er et rent mirakel når det er plass til både meg og handleposene i bilen.
- Påfyll? - Vi drikker ikke alkohol, takk.
Dere kan vel hygge dere litt sammen med oss?
- Gud forstår sikkert. - Jævla megge.
Denne jævla megga kjører en biffkniv i halsen på deg hvis du snakker sånn igjen.
Det hørtes heftig ut. Hva sa du?
Jeg vet hva du sliter med.
Det tror jeg neppe.
Å velge fra menyen der... Det er umulig.
Betyr det at jeg sitter her alene
som kvinne at du bare kan komme og snakke til meg?
Ville du gjort det samme hvis jeg var forretningsmann?
- Antakelig ikke. Eller det kommer an på. - OK.
- Kan jeg få regningen? - Nei, vent litt.
- La meg få beklage. - Vær så snill.
Ikke for at jeg pratet med deg, for det er bare vanlig høflighet.
Men heller for dette.
Hvorfor gidder jeg å selge landets beste råvarer hvis folk ikke får smake dem?
Den nydelige aspargesen er druknet i smør.
Og ikke snakk til meg om pestoen. Det burde vært straffbart.
Jeg heter Carlos, forresten. Jeg vil ikke trenge meg på...
Det er for sent nå.
Men det ville vært helt grusomt om du hadde reist helt hit...
- Jeg bor i nærheten. - ...og betalt masse...
- Og jeg har ikke bestilt noe. - Uten å få smake
- det beste restauranten kan by på. - Jeg vil ikke ha noe.
- Ellers takk. - Nei, du er nødt.
Legg den fra deg.
Ta denne.
Og...
Voilà.
Det er en Azoychka. Ingen uvanlig type.
Den smaker som... Det minner meg om...
Det minner meg om sommeren.
Da jeg var liten. Kanskje den beste tomaten jeg har smakt.
Eller den eneste tomaten jeg har smakt.
Og nå er dessverre all mat ødelagt for deg for all ettertid.
- Du kan anse meg som ødelagt. - Takk for at du lot meg få holde på.
Og nyt resten av tomaten din.
Og kvelden. Jeg skal...
- Hvor er du fra? - Jeg?
Å, ja. Tomaten.
Ja.
De dyrkes på en liten familiedrevet gård utenfor Lodi.
De må være tryllekunstnere.
- Nei da. Du kan dyrke sånne. - Aldri.
Jeg tar til og med livet av plastblomster.
Det nekter jeg å tro.
- Hvordan kan du vite det? - Det kan jeg ikke.
Jeg har bare på følelsen at du er for streng mot deg selv.
Jeg må innrømme at jeg heller ikke er så flink i hagen,
men jeg vet hva jeg skal kjøpe og kan selge det
med god fortjeneste til steder som dette.
Sånn at de kan drepe alt med smør og hvitløk?
Ja, nettopp.
Glede er en enkel ting.
Det glemmer folk.
Vet du...
Du sa ikke hva du het. Du må ikke, men du sa det ikke.
- Jeg heter Kelly. - Hyggelig å treffe deg, Kelly.
Nei, jeg heter ikke Kelly. Jeg heter Sheila.
- Hyggelig å treffe deg, Sheila. - I like måte, Carlos.
Vet ikke hvorfor jeg sa det.
- Jeg prøvde vel å være mystisk og... - Du trenger ikke å forklare.
OK. God natt.
Pappa.
Ja, og jeg vil gjerne hjelpe deg,
men det er viktig at du lærer å gjøre det selv. OK?
Dette klarer du.
God tur.
Finn noe flott i det.
Mat, klær og tjenester.
Og se for deg en moderne butikklandsby
bygget bare noen hundre meter fra utøvernes leir.
Et samarbeid mellom det offentlige og det private.
- Det høres spennende ut. - Det er fremtiden.
Men jeg vil gjerne ha deg i en annen rolle. Festivaldoer.
Unnskyld?
Vi kommer til å trenge 5 000 festivaldoer rundt på konkurransestedene.
Og med din erfaring fra byggebransjen er du riktig mann.
Klart jeg kan levere toaletter, men jeg mener det er en større mulighet...
Hvis du fikser dette, får du mange fans i komiteen.
Klart.
Bra. Vi oppdaterer deg på logistikken.
Ja. Oppdater meg.
Kan jeg få prate med min kone alene?
Det var Heath Rudiger som ringte.
Etter flere uker med nettverksarbeid mot OL-komiteen,
ber de meg levere festivaldoer.
Mitt bidrag til OL i '84 skal være toaletter.
Og det er min skyld?
Din opptreden på middagen bidro helt klart.
- Det er ikke rettferdig. - Ikke?
Du finner stadig nye måter å ydmyke meg på.
Du er utro, du håner meg i selskap med fremmede.
Jeg holdes fanget i mitt eget hjem.
Og likevel
skal jeg være lydig og...
Hvis du vil ha fred, John, må det bli forandringer.
Jeg prøver å komme på hva dette minner meg om.
Jeg har det på tungen.
Lipglossen til storesøsteren min.
Den luktet akkurat så deilig, og smakte like fælt, så karamellen utgår.
- Går det bra? - Ja da.
For i møtet virket du så...
Vi trenger ikke å gjøre dette.
Jeg sverger, Sheila... Hvis disse kakene blir for mye, siden du er...
- Helsen kommer først. - Det går bra.
Er det sant? For du virker så fraværende...
Jeg har truffet noen. Tror jeg. Eller jeg vet at jeg har truffet ham.
Jeg tror han kan være noen.
- Kjære Gud i himmelen. - Slutt.
Vent. Jeg trodde du var... Og så er du...
- Har du truffet noen? Fortell. - Ja.
Det er ikke noe å fortelle. Virkelig. Vi pratet.
Og han var morsom, og han virket ganske jordnær.
- Han matet meg. - Slutt.
Og jeg ga ham nummeret mitt.
Jeg skrev det ned og ga ham det.
Hvem er jeg blitt?
Unnskyld. Men jeg bekymrer meg og tør aldri å spørre.
- Og så kommer du med så gode nyheter... - Det er ingenting ennå.
- Selvsagt. - Ja.
- Jeg skal bare spise kaker. - Men det kan være noe.
Det begynte med kakene.
Jeg gikk ut og spiste alene for å finne ut hva jeg liker.
Men uansett...
Så dukket han opp, og så viser det seg at jeg kanskje vet det.
Kanskje. Men jeg vet at jeg ikke liker verken karamell eller jordbær.
Glad i deg.
OK. God natt.
Faen. Helvete.
Helsike.
Å, Gud.
OK.
Så over løkken... Over den greia og rundt treet.
Og så den andre.
Pris dere lykkelige.
Dette er en gave. Ikke alle er like heldige.
Løp fritt.
Drittsekker.
Og...
Nei, nøklene. Ta nøkl... Ja. Opp med farten. Kom nå.
Beklager. Får du drikke kaffe mens du gjør det?
Vet ikke.
Hvordan går det?
- Spør du hvordan det går med pumpingen? - Ja.
Det er jo en del av det?
Den ville reisen vi er på.
- Nettopp. - Balansen mellom familieliv og jobb.
Ja da. Det går så det suser.
Bra. Bra, bra.
Jeg har en datter. Maya.
Det er rart hvordan det som gir livet mening,
kan gjøre at vi føler oss så frakoplet fra oss selv.
Men kanskje det er meningen?
Å komme ut på den andre siden forandret og forbedret.
Det er et offer, slik at vi skal vokse.
Vet du hva som hjelper meg?
Jeg er lutter øre.
En dag har de sugd meg helt tom, og da har jeg ikke mer å tilby.
Verken til barna eller på jobben. Ingenting.
Og da er det over.
- Du skal få en kopp kaffe til. - Ja.
Gjerne en varm en.
- Vi elsker den med sjokolade. - Flott.
Men min del av avkastningen stiger med 50 rentepunkter i kvartalet.
Ja.
OK.
- Bare ta den. - OK. Ja.
- Hallo? - Hei, Deb.
- Danny Banany! Hvem er død? - Ingen.
Ingen har dødd. Jeg ville bare prate litt med lillesøsteren min.
- Det er lenge siden. - Er du rusa?
Nei. Det er jeg ikke.
Ikke jeg heller.
Jeg satt her
og lurte på om du trengte et sted å bo.
Du kjenner meg, Banany. Det vet man aldri. Hvordan det?
Jeg har tilfeldigvis en sovesofa
her i livlige maritime omgivelser, og den er som skapt for deg.
Du kan komme og henge her og få litt farge.
- Hva har skjedd? - Hva mener du?
Jeg la igjen en beskjed da Avery døde,
men jeg hørte ikke et pip. Du vet hvor glad jeg var i den fuglen.
Ja, jeg vet det. Beklager.
Sheila og jeg skal skilles.
Der var det, ja.
Å, nei.
Jeg vet ikke om du prøver å virke trist eller overrasket.
Unnskyld. Hvordan går det med deg?
Jeg...
Jeg har Maya halvparten av tiden, og det viser seg at jeg er en elendig far.
Og i tillegg... Jeg vet ikke hva jeg driver med, Deb.
Og jeg kunne trengt litt hjelp.
Og jeg har marihuana.
Jeg tar neste buss.
Supert.
God ball.
Ballen til Schneider. Han kaster den ut til Miller.
God kveld.
Du aner ikke.
- Bør vi kanskje gå opp? - Nei.
- La meg bare skru av kampen. - Det eneste du må gjøre,
er å få av deg disse buksene før...
Jeg ødela beltespennen din.
Skal si noen har gitt deg nye batterier.
Ja, jeg har nyheter.
OK.
Jeg... Sheila og jeg har fått en reklameavtale
med en slankematprodusent.
Og den er lukrativ.
Du har stått på.
OK.
Jeg håper du forstår tanken bak...
Herrejesus. Ut med det, Greta. OK.
Jeg har ikke hatt det så bra i ekteskapet de siste månedene.
Vi ble forretningspartnere,
men da var vi ikke like mye kjærester.
Og jeg tror det ville vært bedre og sunnere
om vi drev firmaet... uten deg.
Ern, jeg vil bare at vi skal ha det som før...
Jeg vil se kampen.
I angrep.
Prøv venstre side.
Du gjør det. Kjemper, vinner, sørger, heles.
Dette er bra. Du er bra.
Men her står du på badet og snakker med deg selv.
Den er vond å bortforklare.
- Hei. - Hei.
Jeg tenkte meg noe italiensk. Men det er også...
Tekst: Trine Haugen