ואנו מצפים לעוד כ-15 ס"מ שלג עד רדת הלילה.
התראות שיטפון כוללת גם את בולטימור שבדרום.
הציבור נקרא שלא לעלות לכביש, עד כמה שניתן.
הצוות שלנו נתקל בכמה וכמה תאונות באוטוסטרדה,
בהן רכב הסעות של כנסיית הנוער.
נתפלל למען משפחותיהם.
אבוי. שמור על עצמך, אד.
כעת נעבור לסן דייגו שטופת השמש,
ושם ממתינה לנו מומחית הכושר שלנו, שילה די רובין.
רואים? זה לא קשה. זה מאתגר.
- יודעים מה ההבדל? - בטח.
- אתה באמת יודע, סטו? - ממש לא.
קושי הוא הקול בראש שלכם שאומר שאתם לא יכולים,
שניסיתם בעבר ונכשלתם בעבר.
שאתם חלשים. ושאתם האחרונים ששומעים על זה.
נשמע כאילו דיברת עם החותנת שלי.
אני צוחק. אני צוחק.
אתגר הוא מה שנשאר כשמשתיקים את הקול הזה.
הוא צריבה בירכיים שאומרת לכם שאתם יכולים,
שאתם חזקים.
אז הנקישות בברך שלי הן אתגר?
לא, סטו. זה שיגרון.
אבל אנחנו יכולים לעבוד עם זה. אראה לך כמה התאמות.
על ארבע, שלוש, שתיים, אחת. קדימה.
ללכת, ללכת, להסתובב לאחור. ללכת, ללכת, להסתובב לאחור. קטן עליכם.
וסיימנו.
תודה, בנות.
- טוב. - סלחו לי. סליחה.
- סליחה. זו אני. היי. - תודה.
את מהממת. את כוכבת.
את על-חלל. אפילו יש לי סחרחורת.
תירגעי. זה רק היום הראשון.
לא, זה רק שודר
בכל מטבח ובכל סלון באמריקה.
אני מדברת על ניו יורק, וושינגטון, ג'קסונוויל, טופיקה.
למה אני מונה ערים? את יודעת מה זו אמריקה.
טוב, את מעולה. זה מובן מאליו, את לא צריכה שאומר לך.
אז אגש ישר לעניין.
מה שאנחנו מציעים זה לשדך את המותג הלאומי שלך לזה שלנו.
מותג אזורי.
נבחרת להשתתף ב"בוקר טוב אמריקה".
- הייתי אומר שאת לאומית. - התכוונתי אליך.
ל"מאכלי הרטמן" עדיין אין דריסת רגל בדרום המערב,
- לפני התחקיר שלנו. - או בחוף הצפון-מערבי.
טוב...
אז דווקא אנחנו נשיק אתכם לעולם. לא ככה?
הרשה לי להתערב לפני שהגברות האלה יאכלו אותך חי, מייסון.
אנחנו עדיין לא נוכחים בכל השווקים, אבל נשמח שתעזרו לנו להגיע לשם.
כל אישה רוצה להיות שילה רובין,
אבל הן תוהות,
"מה אצטרך להקריב? הנאה? אושר?"
לא עוד.
הכירו את המוצר החדש שלנו: עוגייה נטולת שומן.
אין שומן בעוגייה, אין שומן עלייך. זה מוכח מדעית.
נגבש את הפרטים בהצעה רשמית,
אבל אנחנו חושבים על מקדמה מכובדת,
פלוס השתתפות ברווחים.
בכל פעם שצרכנית נוגסת בעוגייה,
אתן מקבלות נגיסה מהעוגייה.
אבל קודם החלק הכיפי.
אנחנו רוצים לדעת מה לטעמכן ומה לא.
מהו טעם העוגייה שאת הכי אוהבת, שילה?
יש לנו מבחר גדול.
העוגייה צריכה לשדר בבירור מי את.
אנחנו נרצה מעט זמן עם העוגיות,
ברשותכם.
לכן נרצה לקחת הביתה כמה דוגמאות
ונחזור אליכם עם התגובה שלנו.
כולם מדברים כאילו זה לא סיפור
שיש מגש עוגיות חמות על השולחן. ואני, זה כל מה שאני רואה.
כלומר, זה כמו...
יודעות כמו מה זה?
כמו פנס מהבהב
ואני אמורה פשוט להתעלם ממנו.
איך זה אפשרי בכלל?
או כאילו אנשים עירומים מקיימים יחסי מין בחדר ליד
וכולם מעמידים פנים שזה דבר רגיל,
מנהלים שיחה רגילה ו...
אני לא מסוגלת. לא מסוגלת.
הם שאלו אותי איזה טעם של עוגייה אני הכי אוהבת,
ואתן יודעת מה הקטע? אני לא יודעת.
לא יודעת. אני באמת לא יודעת.
חשבתי שאני סתם במבוכה או שקפאתי,
אבל המשכתי לחשוב על זה ולא מצאתי תשובה.
כן. דברים מצחיקים קורים כשכל חייך כאדם בוגר את עסוקה
בלהימנע מכל מה שאת רוצה.
את כבר לא מכירה את עצמך. את יודעת?
בדיוק. כן.
אני לא יודעת.
אני לא יודעת מה אני אוהבת. כל כך משפיל להודות בזה.
בכל מקום חוץ מכאן.
הפסיכולוגית שלי אמרה לי לצאת עם עצמי למסעדה.
לנסות דברים חדשים, לתת לעצמי מקום לפתח אהבות ושנאות.
- איך הלך? - לא עשיתי את זה.
לאכול לבד ארוחת ערב במסעדה
כשכולם מסתכלים עליי? אני אמות מבושה.
טוב. מה יש לנו כאן?
היי, מאיפה אני מכיר אותך?
מהדואר. כן. לפני שבועיים מכרת לי בולים.
כן, זה נכון.
- אני לא שוכח פרצוף. - מה לעזאזל אתה עושה כאן?
מה אני עושה כאן?
מה את עושה כאן?
הצטרפת לאיזו כת?
זו קבוצת התמיכה שלי. קבוצת התמיכה האנונימית שלי.
אני מצטער. לא ידעתי.
רק יצאתי לריצה קצרה לנקות את הראש,
משהו שאני עושה לעתים קרובות בימים אלה.
זה מדהים. זה משנה את החיים.
למעשה, זה מאוד... זה מאוד משנה אותי.
כן, פשוט המשכתי לרוץ עד שהגעתי לכאן,
ואני אניח לך לנפשך.
רק רציתי לשאול אם תוכלי לאסוף את מאיה יום קודם?
חבריי לעבודה מזמינים אותי לצאת לשתות איתם
ואני אמשיך לסרב, אני עלול להיות "הזקן".
אתה צוחק עליי? אני צריכה התראה ארוכה יותר.
שילה, אני יכול לבקש ממישהו בכפר, אם את רוצה,
אבל הבנות האלה חוגגות. עד סוף הלילה
הבת שלנו תשתה מכוס שהשפה שלה מצופה במלח.
אתה כבר לא גר כאן.
אתה צריך להתקשר קודם. או לפחות לדפוק בדלת.
כן.
הגרוש שלך הוא משהו, הא?
אני חושבת שמרשה הולכת להשתבלל בשנה וחצי הקרובות.
אני מצטערת. זה לא יקרה שוב.
דרך אחת להבטיח שזה לא יקרה שוב
היא למצוא לנו מקום אמיתי למפגשים האלה.
אני חושבת שזה עובד לא רע כאן. כלומר, אני שמחה לארח.
אני בטוחה שאת שמחה.
אבל העלית פעם בדעתך שלהתחבא במחסן שלך
היא לא הדרך הטובה ביותר להחלמה?
אני לא חושבת שקצת פרטיות מסכנת את ההחלמה שלי.
מה עם ההחלמה שלנו? אנחנו לא מופיעות בטלוויזיה.
אנחנו נשים רגילות שעבדו קשה מאוד כדי להגיע לאן שהגענו,
והתחושה שאנחנו הסוד שלך פשוט לא נעימה במיוחד, שיל.
- כלומר... - אני לא מתחבאת.
פשוט יש לי המון סיבוכים בחיים עכשיו.
- את יודעת, גידול ילדים, למשל. - רק לך יש ילדים?
לא נראה לי. אנשים מוצאים פתרונות.
אני אדאג שלא יהיו עוד הפרעות. זו הבטחה.
רובין, דניאל -
משטרת קליפורניה דוח מעצר -
משטרת אוקלנד דוח מעצר -
את אוהבת את מה שאת רואה?
איך לא?
איזו תמונת קלאסית. את שוכבת פשוטת איברים.
נכון. את לא יודעת מה את אוהבת.
נשים, גברים, שוקולד, וניל.
כפרה עלייך. אף פעם לא הייתה לי בעיה כזאת.
אני מתארת לעצמי.
אני יודעת מה אני רוצה ואיך להשיג את זה.
- אני יודעת אפילו מה את רוצה. - מה?
ברגע זה, יותר מכל דבר, את רוצה לדפוק את דני.
לא. דני כבר על הפנים. בסוף הוא יוריד את עצמו מהפסים.
טוב, את יכולה לחכות עד שהוא יהרוס את עצמו, אולי,
ובינתיים מפה לשם הוא פולש לחייך,
להחלמה שלך, לעסק שלך,
והוא משנה את הסדר המשמורת שלו מעכשיו לעכשיו.
אבל מהם עוד כמה ימים של טיפול בילדה אחרי שש שנים שבהן גידלת אותה לבדך
בעוד דני מתנהל כאילו החיים שלו חשובים יותר משלך.
נשמע כאילו הוא הצליח לשכנע אותך.
זה פשוט מי שהוא.
מי שכולם תמיד הרשו לו להיות. גם אני.
אז עכשיו את אשמה בכך שהוא בן זונה עצלן ואנוכי.
איזו בדיחה.
אולי תצאי לסיבוב הופעות סטנד-אפ.
ואפרופו לצאת, את לא מאחרת לצאת לאסוף את מאיה?
זו המכונית שלך?
זו הייתה המכונית שלנו, שלי ושל דני.
בסדר, תקשיבי היטב.
גג פתוח, תוצרת גרמניה, מושבים נפרדים.
את בטלוויזיה עכשיו. את צריכה קצת כבוד עצמי.
יופי, הגעת. אלך לקרוא למאיה ואומר לה...
נוכל להחליף מילה בחוץ, בבקשה?
כן.
טוב, אז מה העניין?
יש לך עכשיו 50 אחוז מהמשמורת על הבת שלנו.
לא זכור לי שעורך הדין שלי אמר דבר כזה.
אין עורכי דין, אין ויכוח, רק ציות.
טוב. אני מבין.
את רוצה שאניח לך לנפשך, כי איך אני מעז לקפוץ לבית
- ששייך לשנינו, או להשתתף... - דני.
- בעסק ששייך לשנינו. - אני חושבת שכדאי שתפסיק.
אז את משתמשת בבת שלנו כדי לקצץ לי את הכנפיים. אלוהים ישמור.
בכל פעם שאני חושב שהגעת לשיא השפל המוסרי,
את מצליחה איכשהו לרדת עוד יותר נמוך.
מצחיק שאתה מדבר על מוסר.
זוכר את ההפגנה בקולג',
כשזרקת לבנה דרך חלון בית המשפט
- ובילית שני לילות בכלא? - נראה לך שאני מתבייש בזה?
לא, אני בטוחה שאתה גאה בעצמך.
אבל נשאלת השאלה, דני, למה רק שני לילות?
ככל הידוע לי,
העונש על פגיעה ברכוש פדרלי הוא עד עשר שנים.
עכשיו את עורכת דין?
לא צריך להיות עו"ד כדי להבין שמישהו שיתף פעולה עם הרשויות.
זה מה שקרה?
מסרת לשוטרים כמה שמות ו...
מעניין מה ג'ק וג'רי יחשבו על זה.
מעניין מה כל הקולגות החדשים שלך יחשבו על זה.
מה קרה לך?
עשית פינה אחת בחדשות ופתאום את...
זו מי שהייתי תמיד, דני. פשוט לא הראיתי לך עד היום.
- היא לא עולה עליי. - אני בטוח שבמאמץ קטן.
תסתכל עליי. לא אעמוד בזה.
בטח שכן.
פשוט עבר זמן מאז שאת...
יצאתי מהבית?
אני מבין את החשש שלך, אבל זו ארוחת ערב חשובה.
אלה אנשים חשובים.
והם צריכים לדעת שגם אנחנו חשובים.
למה אתה צריך שהאנשים האלה ידעו שאתה חשוב?
הם לא רואים אותנו. הם לא מכבדים אותנו.
את דעותיהם הקדומות בנוגע לדת שלנו הם יצטרכו ליישב עם האל.
אבל את יודעת כמה האולימפיאדה חשובה לי.
כמה היא חשובה לי מאז שהייתי ילד וצפיתי עם אבא שלי.
גדולה המושגת ע"י משמעת ורוח טהורה.
ולמלא תפקיד קטן בזה...
התקינו היום מצלמות בשכונה,
על כל עמוד חשמל, כדי לתפוס את החוליגן.
עכשיו צופים בנו כל הזמן.
אופן ההתמודדות שלנו יתווה את המשך הדרך.
אפשר להציע לך משהו לשתות בזמן זאת מחכה לבן זוגך?
אני לא מחכה.
אני אוכלת לבדי הערב.
עוד יותר טוב.
חכי רגע.
למדת במכללה הקהילתית מירה קוסטה כמה חודשים?
כאילו... את מוכרת לי כל כך.
לא.
אשמח לכוס יין לבן, בבקשה.
שמעתי את זה כל הזמן כשהתחלתי להופיע בטלוויזיה.
גדלת בטמפה?
אני נראית כמו מישהי שגדלה בטמפה?
מצד שני, אולי כן.
- הספקת להחליט? - בהחלט. תן לי לראות.
מנות ראשונות - מרק סלטים - מנות עיקריות -
- את צריכה עוד רגע? - לא, לא, אני כמעט...
זה עד כדי כך קשה?
עניין של חיים או מוות? תבחרי כבר מנה ראשונה, לעזאזל.
אני מניחה שכן. יודעת מה?
אולי המכונית המצ'וקמקת שלך כן הולמת אותך.
יש לך משהו קליל יותר?
כל המנות כאן מוגשות עם רוטב או...
כן, זה הקטע שלו.
אני לא בדיוק איש האוכל כאן, אבל אנשים מתלהבים מהים-יבשה.
אני לא נוהגת לאכול פירות ים.
אלוהים אדירים, זהו זה!
הופעת בחדשות.
האישה בבגד גוף.
אלוהים אדירים, את לא למדת במירה קוסטה.
- כעת כולם יצפו בך... - מה פתאום שתלמדי שם.
- חשבתי שאולי את... - מוצצת זנב לובסטר,
הווריד הסגול הזה מלא באלוהים יודע מה.
יודע מה? אני חושבת שאני כן צריכה עוד כמה דקות להתלבט.
המון תודה.
אם כן, ג'ון, אתה איש קניונים.
אני מפתח נדל"ן מסחרי,
אז קניונים הם חלק נכבד מהעסקים שלי.
זה עסק גדול.
אנחנו מרוצים מהצמיחה שלנו.
אין מאושרת מהגברת, אני בטוח.
קניות, קניות, קניות.
מריה, הית' דיבר איתך.
נדמה לי שהוא דיבר עליי.
טוב.
לפעמים רק בנס יש מקום במכונית לי ולשקיות שלה.
- למלא לך? - אנחנו לא שותים אלכוהול, תודה.
מותר לך לחלוק איתנו כוסית אחת, לא?
- אלוהים יבין. - בת זונה.
הבת-זונה תדחוף סכין סטייקים
לגרון שלך אם תמשיך לדבר כך.
זה נראה חריף. מה אמרת?
אני יודע מה את עוברת.
אני לא חושבת שאתה יודע.
לבחור מהתפריט הזה... זה בלתי אפשרי.
העובדה שאני יושבת כאן לבד,
ושאני אני אישה, מקנה לך זכות לגשת ולדבר איתי?
כלומר, אם הייתי איש עסקים שיושב לבדו, היית נוהג אותו דבר?
סביר להניח שלא. אם כי...
- אולי. תלוי. - בסדר.
- אפשר לקבל את החשבון, בבקשה? - לא, לא. חכי, חכי.
- לפני שאת הולכת, הרשי לי להתנצל. - בבקשה.
לא על שדיברתי איתך, כי זו התנהגות אנושית רגילה.
יותר על זה.
למה אני טורח להביא את מיטב היבול במדינה
אם אתה לא רוצה שאנשים יטעמו?
להטביע את האספרגוס היפה הזה בחמאה?
ושלא אפתח את הפה בכלל על הפסטו, כי הפסטו הוא פשע.
אני קרלוס, אגב. שמעי, אני לא רוצה לכפות את עצמי.
קצת מאוחר מדי לזה.
לא. אבל יהרוג אותי, יהרוג אותי לדעת שבאת מרחוק כל כך...
- אני גרה ממש קרוב. - ושילמת כל כך הרבה...
לא, עוד לא הזמנתי כלום
- מהתפריט. - ולא תטעמי
- את הדבר הכי טוב במסעדה. - אני לא רוצה לטעום עוד כלום.
- אני בסדר. תודה. - לא, את חייבת. חייבת.
בבקשה, תניחי את זה.
קחי את זה.
עכשיו...
בבקשה.
זו אזויצ'קה. זן דווקא לא נדיר.
יש לה טעם של... כלומר, היא מזכירה לי...
היא מזכירה לי את הקיץ.
- כשהייתי ילדה. - כן.
זו אולי העגבנייה הכי טעימה שטעמתי בחיי.
אולי העגבנייה היחידה שטעמתי בחיי.
ועכשיו, למרבה הצער, היא תקלקל לך כל אוכל אחר שתטעמי בחייך.
הריני מקולקלת.
תקשיבי, תודה שפרגנת לי.
ותיהני מיתרת העגבנייה שלך
ומהמשך הלילה שלך. אני...
- מאיפה צצת? - אני?
אה, כן. העגבנייה.
כן.
מגדלים אותן בחווה משפחתית קטנה ליד לודיי.
אז הם קוסמים, כנראה.
- לא. גם את יכולה לגדל אותן. - אין סיכוי.
יש לי אגודל שחור. אני הורגת גם צמחים מלאכותיים.
לא ייתכן שזה נכון.
- איך אתה יודע? - אני לא יודע.
אבל יש לי תחושת בטן שאת לא נותנת לעצמך מספיק קרדיט.
ולמען האמת, גם לי אין הרבה מזל בגינה,
אבל אני יודע מה לקנות ואיך למכור את זה
במחיר מופקע למקומות כמו זה.
כדי שיוכלו לרצוח את זה בחמאה ובשום?
כן. בדיוק.
עונג הוא דבר פשוט מאוד.
אנשים שוכחים את זה.
את יודעת,
לא אמרת לי את שמך.
את לא חייבת, אבל לא אמרת.
אני קלי.
נעים מאוד, קלי.
לא, לא. אני לא קלי. אני שילה.
- טוב, נעים להכיר אותך, שילה. - נעים להכיר אותך, קרלוס.
לא יודעת למה עשיתי את זה.
ניסיתי להיות, אתה יודע,
- מסתורית ו... - אין צורך בהסבר.
"אני אוהבת אותך מכאן עד השמיים
אני אוהב אותך בחיבוק בשתי ידיים"
טוב. לילה טוב.
אבא.
אני יודע, חמודה. ואני רוצה לעזור לך,
אבל אני יותר רוצה שתלמדי לקשור בעצמך. טוב?
את מסוגלת.
ריצה נעימה.
תמצאו בה משהו נפלא.
אוכל, ביגוד, שירותים.
עכשיו תאר לעצמך כפר קניות הכי מתקדם שיש,
שיוקם רק כמה מאות מטרים ממגורי הספורטאים.
שותפות פרטית ציבורית.
- זה נשמע מרתק. - אני חושב שזה העתיד.
אבל אני רוצה להציע לך תפקיד אחר.
- כמובן. - בתי שימוש ניידים.
סליחה?
נצטרך סדר גודל של 5,000 בתי שימוש ניידים
סביב אתרי התחרויות.
ולאור הרקע שלך בבנייה, אנחנו חושבים שאתה יכול להתאים לתפקיד.
אני יכול להזמין בתי שימוש, כמובן, אבל אני חושב שיש כאן הזדמנות גדולה יותר...
תקשיב לי, אם תעשה את זה טוב,
יהיו לך הרבה מעריצים בוועדה.
בהחלט.
אתה אדם טוב. נעדכן אותך בלוגיסטיקה.
כן. תעדכן אותי.
אני יכול לדבר בפרטיות עם אשתי, בבקשה?
זה היה הית' רודיגר בטלפון.
אחרי שבועות על שבועות של קשירת קשרים עם הוועדה המארגנת של משחקי אל-איי,
הטילו עליי את בתי השימוש.
תרומתי לאולימפיאדה 84' תהיה אסלות.
וזו אשמתי?
ההתנהגות שלך בארוחת הערב תרמה לכך.
- זה לא הוגן. - לא?
אתה רק ממציא דרכים חדשות להשפיל אותי.
אתה מנהל רומן, אתה לועג לי מול אנשים זרים.
נעשיתי שבויה בבית שלי.
ולמרות כל זה,
מצפים ממני שאהיה צייתנית ו...
אם אתה רוצה שלום בית, ג'ון, דברים יצטרכו להשתנות.
אני מנסה לחשוב מה זה מזכיר לי.
זה עומד לי על קצה הלשון.
השפתון הבוהק של אחותי הגדולה.
היה לו ריח טוב כמו לזה וטעם גרוע באותה מידה.
אז הקרמל בחוץ.
- את בסדר? - כן, בסדר גמור.
כי בישיבה נראית מאוד...
אנחנו לא חייבות לעשות שום דבר מזה.
יד על הלב, שילה,
אם ההתעסקות בעוגיות היא יותר מדי בשבילך בגלל...
- הבריאות שלך קודמת לכול. - אני באמת בסדר.
באמת? כי את נראית פזורת דעת ונראה לי...
פגשתי מישהו.
אני חושבת. כלומר, לא, אני יודעת שפגשתי אותו.
אני רק חושבת שאולי הוא יכול להיות מישהו.
- אלי הטוב שבשמיים. - תפסיקי.
רגע אחד, ואני לתומי חשבתי שאת... ואת...
- פגשת מישהו? ספרי לי הכול. - כן.
אין מה לספר, בעצם. כלומר, דיברנו.
והוא היה מצחיק והוא נראה די אמיתי.
- הוא האכיל אותי. - די!
ונתתי לו את הטלפון שלי.
פשוט רשמתי אותו ונתתי לו.
מי אני?
אני נורא מצטערת,
- אבל אני חושבת עלייך המון... - די.
ואני תמיד פוחדת לשאול.
- ואז את באה עם כזאת בשורה נפלאה... - לא, לא, זה עדיין כלום.
- כן, זה... כמובן. - כן.
- אני פשוט אוכל עוגיות. - כלומר, אולי זה משהו.
זה אפילו התחיל מהעוגיות.
הלכתי למסעדה לבדי כדי לנסות לגלות מה אני אוהבת.
בכל אופן, הוא...
הוא הופיע ו... מתברר שאולי אני כן יודעת.
- אולי. - אולי.
אבל אני יודעת שאני לא אוהבת קרמל או תותים.
"אני אוהבת אותך מכאן עד השמיים
- אני אוהבת אותך בחיבוק בשתי ידיים" - אוהב אותך. ידיים, כן.
טוב, לילה טוב.
אאו. לעזאזל. זין.
עולם הריצה להאריך ימים בזכות ריצה! -
אוי, לעזאזל.
אוי, אלוהים.
טוב.
אז מעל הלולאה, מעל זה, הולכים סביב העץ.
את תקשרי את השני.
תגידו תודה על מה שיש לכן.
החיים שלכן הם מתנה. לא לכולם יש מזל כזה.
תרוצו חופשי.
מטומטמות.
ו...
לא, המפתחות. תביאי את המפתח... טוב. קדימה, בואי. בואי.
הצילו את הלווייתנים -
לוחמי האוקיינוס -
אוליביה ה-3 -
סליחה. את יכולה לשתות קפה באותו זמן?
לא יודעת.
אז איך זה הולך?
- אתה שואל אותי איך הולכת השאיבה? - בטח, כן.
זה חלק מזה, נכון?
המרוץ המטורף שכולנו רצים בו.
- נכון. - האיזון בין להיות
הורה ואיש מקצוע.
כן. טוב, זה הולך יופי.
יופי. יופי, יופי, יופי.
יש לי בת.
מאיה.
מוזר כל כך איך הדברים האלה שנותנים לחיים משמעות
יכולים להשאיר אותנו בתחושה של ניתוק כזה מעצמנו.
אבל אולי זה בדיוק העניין, את יודעת?
לצאת מזה שונים וטובים יותר.
וזו בכלל לא שאלה של איזון.
זה ויתור כדי שנוכל לצמוח.
אתה יודע מה עוזר לי להתגבר?
אני מודה בהכנעה.
יום אחד אני אתייבש לגמרי ולא יהיה לי עוד מה לתת.
לא לילדים, לא לעבודה שלי. כלום.
ואז זה ייגמר.
- אביא לך עוד קפה. - כן.
אשמח שהוא יהיה חם.
- אנחנו אוהבות את השוקולד. - נפלא.
אבל חלקי ברווחים עולה ב-50 נקודות בסיס בכל רבעון.
כן.
טוב.
- תמשיכי. - כן.
- הלו. - היי, דב.
- דני בנני! מי מת? - אף אחד.
אף אחד לא מת. רק רציתי לדרוש בשלומה של אחותי הקטנה.
- מזמן לא דיברנו. - אתה מסטול?
לא. אני לא מסטול.
גם אני לא.
את יודעת, ישבתי לי כאן
וחשבתי. את צריכה מקום לגור בו עכשיו?
אתה מכיר אותי, בנני. אני תמיד צריכה ואף פעם לא צריכה. למה?
במקרה יש לי ספה נפתחת,
בכפר חוף תוסס והיא קוראת בשמך.
תוכלי לבוא, להישאר קצת ולחדש את השיזוף שלך.
- מה קרה? - מה זאת אומרת?
השארתי לך הודעה על מותו בטרם עת של אייברי,
ולא שמעתי מילה ממך.
אתה יודע כמה אהבתי את הציפור.
כן, אני יודע. אני מצטער.
שילה ואני מתגרשים.
אז זה העניין.
אוי, לא.
אני לא יודע אם מנסה להישמע עצובה או מופתעת.
אני מצטערת. איך אתה מתמודד?
אני...
מאיה נמצאת אצלי חצי מהזמן ומתברר שאני אבא מתחזה.
ומעבר לזה, אני די אבוד, דב,
ואני זקוק לעזרה.
ויש לי גראס.
אבוא באוטובוס הבא.
יופי. יופי.
פוטבול טוב.
כדור לשניידר. הוא מעביר אותו הרחק למילר.
ערב טוב.
אין לך מושג כמה.
- שנעלה לחדר? - לא.
- תני לי רק לכבות את המשחק. - הדבר היחיד שאני צריכה שתעשה
הוא להוריד את המכנסיים לפני...
שברתי לך את האבזם. אופס.
משהו הכניס לך סוללה לגב.
כן. יש לי חדשות.
טוב.
אני... שילה ואני סגרנו עסקת חסות
עם חברה למזון דיאטטי.
עסקה רווחית.
טוב, את לא מבזבזת זמן.
טוב.
אני מקווה שאתה מבין את הרוח שבה...
אלוהים. דברי כבר, גרטה. טוב.
העניין הוא שלא הרגשתי טוב בנוגע אלינו בחודשים האחרונים.
הרגשתי שככל שנעשינו יותר שותפים,
נעשינו פחות... אתה יודע, שותפים.
ואני חושבת שעדיף ובריא יותר
שננהל את העסק... בלעדיך.
ארן, אני רק רוצה שאנחנו נחזור למה שהיה...
אני רוצה לצפות במשחק.
לתוך מבנה התקיפה.
נסו משמאל.
את עושה את זה. נלחמת, מנצחת, כואבת, מחלימה.
זה טוב. את טובה.
ובכל זאת את עומדת בשירותים ומדברת עם עצמך.
קשה לייפות את זה, מה?
- היי. - היי.
אז... חשבתי על אוכל איטלקי. אבל יש גם...
תרגום: גלית אקסלרד