- Hej, raring. - Deborah. Marty sitter i möte.
- Det gör inget. - Du får inte gå in.
- Det tror jag nog. - Vänta!
- Deborah! - Det var oväntat.
Jag ger er en minut. - Det brukar räcka för honom.
- Ernesto, ta en paus. - Okej.
Jag är ett stort fan.
Victoria ville att jag skulle öva på tango inför vår första dans på bröllopet.
Var är hon? Jag har hört att det krävs två för att dansa tango.
Hon tog sig till finalen i Leons backgammon-turnering.
Hon tävlar i backgammon.
Hon är inte bra. Man betalar för att spela. Det spelar ingen roll.
- Vad vill du? - Jo, du kanske ville ha tillbaka den här.
- Jag vet inte vad det är. - Det är huvudnyckelkortet till Palmetto.
- Va? - Jag kommer in i alla rum på casinot.
Och några av kassaskåpen.
Herregud. Hur kan du ha det här?
Nu måste jag rapportera det till spelkommissionen, fylla i alla papper...
Jag behöver det inte längre, för jag ska flytta till L.A.
För att leda "Late Night".
- Fick du det? - Ja.
Herregud!
Jag är så glad för din skull.
- Jag vet hur hårt du har jobbat för det. - Tack.
Och jag uppskattar att du berättade det personligen.
Nej, jag kom bara för att lämna tillbaka nyckeln.
Okej.
Hur som helst, var hittade du Ernesto? Han måste mjuka upp dina höfter.
Jaså? Du kan väl visa mig?
- Okej. - Okej.
Hon kan!
Vänd om.
Och steg...
Så ja!
Nu måste jag bestämma vilka pennor vi ska packa.
- Caran d'Aches Astrograph, så klart. - Jag lägger till den på listan.
Fan också.
Jag måste svara. Förlåt.
- Ja, visst. - Det går fort.
- Hej, Kathy. Hur mår du? - Bra. Jag ser fram emot vår helg.
- När kommer du på lördag? - Jag skulle precis ringa dig.
Faktum är...
Det är inte officiellt än, men jag har precis fått ett eget Late Night-program.
- Wow, det är fantastiskt! Grattis. - Tack.
Men det är ganska hektiskt här, som du kan föreställa dig.
Vi skulle ju tillbringa helgen tillsammans men jag kan bara på söndag nu.
Okej.
Jag kan nog flytta om lite i schemat.
- Toppen. Jag ser fram emot det. - Jag också.
Jag tänkte att efter lunch-
kanske vi kan besöka mamma och pappa i mausoleet på vägen tillbaka?
Ja, visst. Det gör vi.
Vi ses snart.
- Okej. Hej då. - Hej då.
Hej. Jag har messat dig.
Förlåt. Jag försöker ordna möten mellan Deborah och tv-bolaget.
Okej. Är inte det mitt jobb, dummer?
Det är många viktiga saker vi måste få i gång-
och just nu står för mycket på spel.
Herregud! Jag bad om ursäkt för dubbelbokningen och tweeten.
Gör man ett misstag blir man uppspikad som Jesus på korset.
Det var två misstag på en vecka. Och det är mitt kaffe.
Det är ändå äckligt. Det behövs socker eller nåt.
Jag messade dig för att jag gjorde nåt riktigt bra.
Jag fixade ett möte med Bella Dalton.
- Vem är det nu igen? - Hon var en Disney-unge...
...men nu är hon på väg att bli vuxen.
Hon är med i den nya Aronofsky-filmen som det pratas mycket om.
Hon sparkade sitt team. Vi gick på Oakwood samtidigt, så jag mejlade henne-
och hon vill träffas och prata om eventuell representation!
- Det är bra. - Det är inte bra. Det är jättebra!
Det är 4117, och du måste dra hårt i handtaget.
Ja, hårdare än du tror. Ryck i det.
- Vi måste skaffa ett kontor. - Jag vet. Vi får välja ett.
Aldrig tidigare i mitt liv har jag känt mig så ärad som i kväll.
Det har alltid varit min dröm, och jag är bara så...
Jag är en sån stor bebis. Jag är så stolt över att vara programledare-
och ännu stoltare över att dela det med min familj.
Hej...
- Tittar du på gamla matcher? - Ja.
"Biff Cliff"?
Producerades ditt program av en tecknad anka?
Vet du inte vem Biff Cliff är? Han är en legend.
Han drev tv-bolaget i 40 år.
- Han släppte igenom "Vem lagar middag"? - Älskar honom.
- Han dödade också min "Late Night Show". - Den jäveln.
Var är han begravd? Jag ska skita på hans grav.
Nej, nej. Han lever.
Män som han lever i hundratals år.
- Vad ville du prata om? - Jag vet att ditt uppehåll snart är över.
Du ska tillbaka till din serie om några veckor, men jag undrade om...
...du kan tänka dig att komma till mitt program som huvudförfattare.
Du sa ju åt mig att fortsätta skriva mina egna grejer medan jag var här?
- Ja. - Det gjorde jag.
Och jag ville visa dig vad jag har jobbat på.
Okej.
Vad är det här?
Varje gång jag började jobba på en egen idé körde jag fast.
Men sen började jag skriva saker till ditt program, och jag kunde inte sluta.
Det hade varit ett enormt slöseri med din tid om jag inte hade fått det.
Jag visste att du skulle få det.
Så du är med?
Självklart.
Det här blir fantastiskt!
Det här är Deborahs återkommande företagsgig.
Jag har markerat dem som äger rum de kommande 18 månaderna.
Det vore toppen om vi kunde boka in allt som händer innan produktionen börjar.
Var tredje månad skickar vi en fruktkorg från Harry & David till Deborahs revisor.
Vi växlar mellan citrus och päron.
Då är han mer benägen att svara när Deborah ringer.
Om det osannolikt nog skulle bli inbrott finns det ett kassaskåp i huvudgarderoben.
Det är ett falskt kassaskåp. Juvelerna där är praktiskt taget värdelösa.
Följ mig. Det riktiga kassaskåpet finns i poolgolvet.
Vänta. Du tänker sluta.
- Nej! - Damien!
Nej, du får inte gå! Jag vill inte vara den nya Marcus!
Jag kan inte göra det. Jag vill inte!
Jag vill inte veta när ett räkenskapskvartal slutar och nästa börjar.
Jag vill inte att Deborah anförtror sig åt mig!
Det kommer att gå bra. Jag lovar.
- Vet Deborah om det? - Inte än.
Hon kommer att flippa ut, och gissa vem hon tar ut det på? Mig!
Nej!
Okej. Okej...
Jag vill inte prata med återförsäljare!
Jag betalar inte ens min egen skatt!
Hallå! Hej.
- Är allt bra? - Ja.
Jag är lite nervös, men vem är inte det?
- Verkligen? - Ja, visst.
Herregud!
- Hej, min tjeji-tjej-tjej! - Min pepperonipinne!
Jag är så glad att se dig.
- Hej. Jimmy LuSaque, Jr. - Hej. Trevligt att träffas.
- Vi sitter här. - Förlåt att jag är sen.
Jag hade en repetition med Baz.
- Luhrmann? - Ja, precis.
Han är så söt.
Ända sen den här getdemonfilmen kom ut har det varit galet.
Bra, men galet.
Grattis till det. Jag älskade den. Jag blev inte ens rädd.
- Den ska inte vara läskig. - Och jag blev inte rädd.
Den är så bra. Du var fantastisk i den.
- Du är toppen i den. - Tack.
Alla ser mig som en Disney-unge.
Det här är en stor möjlighet för mig att förnya mitt varumärke.
Jag älskar ert jobb med Deborah. Jag avgudar henne.
Hur kul skulle det inte vara att jobba ihop, Pepperonipinnen?
Så kul!
Vad är grejen med pepperonipinnen?
- Herregud. Berättade du inte? - Nej.
- Vill du berätta? - Nej.
- Ska jag berätta? Det ska jag. - Nej, berätta inte.
Under en övernattning ertappades Kayla med att titta på "Zack & Cody"-
med en pepperonipinne i sovsäcken.
- Du får fylla i resten. - Jag åt den.
Varje gång Kayla gick på toa under en övernattning sprang vi ut och gömde oss.
När jag fyllde tolv såg hon "American Beauty" med mamma.
- Lisa har ett underbart skratt. - Du är en sån tönt.
Förlåt, förlåt.
Förlåt.
Herregud. Om de ringer igen måste det vara viktigt.
Jag kommer strax.
Rob, hjärtat. Hur mår du?
Ja.
Ja. Ja. Jag älskar saxofon.
- Ja, men jag får ringa upp dig. - Herregud...
Förlåt, det var viktigt.
Jaha. Var var vi?
Just det.
Jag fattar inte att du tog det.
- Vi har mycket att göra. - Jag har hört det.
Jag anstränger mig faktiskt. Jag åkte hela vägen hit.
Ja. För att ta samtal vid våra föräldrars gravplats. Så trevligt.
- Jag bad om ursäkt. - Det är så respektlöst!
- Mamma skruvar säkert på sig där inne. - Snälla du. Hon är inte ens där.
Va?
Jag... Jag flyttade dem.
- Till Vegas. - Va?
Det var 1997 och en plats blev ledig bredvid min. Jag tog den.
Det var bråttom. Såna platser blir aldrig lediga.
- Det var en hörnplats. - Herregud!
- Varför skrattar du? Var det roligt? - Du är ett monster.
- Jag använde min konstfraktfirma. - Herregud.
Varför har jag tillbringat hela mitt liv-
med att försöka gottgöra nån som är så hemsk?
Jag gjorde en hemsk sak-
men du har gjort hundratals, och det här kan vara det värsta!
Jag är ledsen. Det är jag. Jag är...
- Jag borde ha berättat. - Berättat? Du borde inte ha gjort det!
Men vet du vad? Det spelar ingen roll. Det är faktiskt en lättnad.
Jag kan inte fortsätta gå till järnaffären och köpa mjölk.
- Va? - Det är en terapigrej.
Jag vet att det var fel, men det var länge sen.
- Och det har varit så trevligt idag. - Har det?
Du förkortade vår helg-
ägnade hela lunchen åt att prata om vem som borde bli orkesterledare.
Du tog ett jobbsamtal vid det jag trodde var våra föräldrars grav.
Du om nån borde veta hur viktigt det här programmet är för mig.
Det gör jag.
Och konstigt nog är jag glad för din skull. Det är jag.
Men det gör det inte lättare att hantera dig, eller hur?
Jag tror inte...
Jag tror inte att jag vill ha det här i mitt liv. Jag orkar inte.
Kathy...
Lycka till.
Alla säger att deras mat är dålig, men jag älskar ceviche, så jag var nöjd.
- Men nog om mig. Hur var ditt uppehåll? - Riktigt bra. Ja.
Jag frilansade för Deborah Vance igen.
- Ja. Grattis till henne. Bra val. - Ja, jag håller med.
Jag vill bara säga-
att jag älskar att jobba här och jag är så tacksam för möjligheten.
Men jag ville säga upp mig personligen.
Jag ska stanna hos Deborah och skriva för hennes program.
Jag vill inte förlora dig. Du är en tillgång här.
Du jobbar hårdast på kontoret.
- Tack. - Ja.
Vad sägs om att jag gör dig till huvudförfattare här? Thomas ska sluta.
Han har fått ett kontrakt för sina memoarer om sitt sexmissbruk.
Jag får inte nämna det, men det blir en ledig plats här.
Det är så snällt. Jag uppskattar det verkligen.
Men jag tror att jag behöver jobba med Deborah.
Okej.
Vi kommer att sakna dig.
Lycka till. Universums vägar äro outgrundliga.
- Vi kanske möts igen. - Ja, tack.
Jag kände till Thomas sexmissbruk.
Han kommer alltid tillbaka svettig efter lunchen. Vi har inget gym.
Ja.
Det är bra att han slutar. Det är bra.
När det gäller varumärkesaffärer-
har jag dragit i gång ett budkrig mellan Maytag och Frigidaire.
- Det börjar bli brutalt. - Jaså? Intressant.
Minns du när jag övertalade dig att klättra in i torktumlaren-
och min städerska satte på den?
Bara lite, på grund av hjärnskakningen.
Herregud! Det stämmer.
- Är det därför du klär dig så där? - Ja. Mina kläder är så löjliga.
Hej, ursäkta mig. Hej...
Vi är stora fans. Får vi ta en bild?
- Förlåt om jag stör. - Självklart. Ja!
Tack för att du sa hej! Ja, jag tar den.
- Är allt bra? - Ja.
Vi har en jätterolig dynamik.
Jag var alltid den roliga, så alla skrattade alltid åt mig.
Okej, för det verkar som om hon är lite elak.
Nej. Nej.
Okej, hej då! Tagga mig.
Herregud. Nu kom jag på en sak.
Pepperonipinnen brukade följa med på alla familjesemestrar-
så att hon kunde ta bilder.
Vi kan göra det igen, om du förstår vad jag menar?
På mina pressturnéer och så?
- Du kan följa med! - Kul.
Okej. Vet du vad?
Bella, du verkar vara en lovande skådespelerska på uppgång.
- Tack. - Och jag ser fram emot att se...
...vad Frigidaire och Maytag har på gång, men tyvärr-
tror jag inte att vi är rätt för dig.
Så lycka till med din karriär. Vi ska gå.
Kom, Kayla.
Jag vet inte vad det var. Jag ska kolla med honom.
Förlåt.
Okej. Det var galet, godtyckligt, oförskämt och konstigt.
Vad i helvete?
Jag gillade inte hur hon behandlade dig.
Hon är inte din vän. Hon är din mobbare. Vi ska inte jobba med såna.
Ville du inte höra vad jag tyckte om det?
- Är du arg? Jag försvarade dig. - Jag jobbade hårt för att ordna mötet.
Okej. Förlåt att jag inte vill jobba med folk som är elaka mot dig.
Det är inte ditt jobb att rekrytera talanger.
Ditt jobb är assistentgrejer, undvika dubbelbokningar.
Förlåt att jag suger, okej?
När jag var på Latitude tänkte jag att även om alla tycker att jag är misslyckad-
och bara är där på grund av min pappa, så gjorde inte du det.
Så då stannade jag.
Och när vi slutade tänkte jag: "Wow!"
"Nu ska vi göra en cool, ny grej tillsammans."
Nu inser jag att du också tycker att jag är misslyckad.
Det är inte sant.
Jo, det är det. Du himlar alltid med ögonen.
Du säger till varje gång jag gör fel med din lunchbeställning.
Det där bevisar min poäng. Du bryr dig inte om vad jag tycker.
Och ja, jag klantar mig ofta, men jag försöker verkligen.
Jag är ledsen. Okej? Kan vi prata om det i bilen?
Nej. Jag följer inte med.
Jag måste tänka över lite saker.
Vad menar du?
Jag vet inte om den här karriären passar mig.
Jag måste lämna L.A. och rensa tankarna.
Kayla, kom igen.
Hej. Är Biff hemma?
- Gratulationer är på sin plats. - Tack.
Hur kan jag hjälpa dig?
Jag var i närheten och jag fick plötsligt tid över...
Jag ville prata med dig om mitt nya program.
Innan jag gör det här igen...
...vill jag veta varför det inte funkade första gången.
Du vet.
Husbranden, den dåliga publiciteten...
Jag vet. Jag vet.
Jag har alltid tänkt att...
...om jag hade varit lite bättre, lite roligare...
Om jag hade varit obestridlig...
...så kunde det ha blivit av.
Det är problemet med er kreativa.
Ni tror att allt handlar om talang och hårt arbete.
"Ju hårdare jag jobbar, desto mer framgångsrik blir jag."
Det är förvisso sant. Det är det.
Men det handlar också om tur, och man kan inte kontrollera tur.
Ni vill det så gärna att ni lurar er själva att tro att ni kan det.
Deborah, du var obestridlig.
I vårt tv-bolags historia har vi aldrig haft ett pilotavsnitt med så bra siffror.
Det var enastående.
- Allvarligt? - Ja.
Men det spelade ingen roll, för det handlade inte om bra eller roligt.
Vi kunde inte hantera all dålig publicitet.
Fast kunde ni inte det?
Jimmy Page dejtade en fjortonåring och han sålde ut turnén året därpå.
Det finns en miljon faktorer bakom att få ett program att sändas-
eller att hålla det i sändning.
Med en kvinna blir det en miljon plus en.
Du har talang, alla vet det. Du jobbar hårt, alla vet det.
Allt du behöver göra är att be att inget händer-
som ger dem en ursäkt att säga nej.
Förutom det - lycka till.
Tack.
Är du skådespelare?
Åh, nej. Nej.
Jag ska börja på ett nytt jobb och det blir ett tillkännagivande-
så jag behöver nya porträttbilder.
Det är ju väldigt spännande.
Ja. Men jag får inte säga vad det är.
Okej.
Jag är huvudförfattare på Deborah Vances nya program.
Coolt!
Ja. Det är mitt drömjobb, så...
Okej. Nu när jag vet att du är manusförfattare, borde jag börja om.
- Okej. - Du kommer nog att ha glasögon.
Antagligen inte, för jag har inte glasögon.
Men du kommer att hålla i en penna.
Kom det i ögat?
Kan du vänta? Vänta lite. - Här, tjejen. Hittade en.
Röstbrevlådan som tillhör...
Kayla Schaeffer!
Dra åt helvete! Det var gult, din slyna!
...är full.
Hallå, hallå. Där är tv-bolagets nya ansikte utåt!
Hej, Winnie.
Det var kul att spöa dig i går kväll.
Pickleball, inte sex.
Följ med, alla är så uppspelta över dig.
Stor risk, stor belöning.
Tack.
- Du har verkligen tryckt ihop dem. - Du har hela tv-bolaget bakom dig.
- Vi ville att du skulle träffa alla. - Toppen.
Sist jag hade det här mötet var det bara jag-
och ett par killar som söp på Musso and Frank's.
Vi har Billy från tablåläggning.
Angela från PR, Patrick från juridiken, Ron från tillståndsavdelningen.
Tom Buckamayer leder vårt digitala team.
Priya sköter sociala medier, Nina queer-sociala.
Dana, algoritmer och data, Paul, marknadsföring-
och Regina, internationell marknadsföring.
Vi sänder i Europa och större delen av Asien.
Ja. Många ögon.
Sen har vi vårt team för varumärkes- integration och reklam där bak.
Vinka, hörni!
Hallå? Vinka.
Förlåt för det.
- Nu börjar vi. - Okej.
DV!
Ska du renovera?
Ja, jag måste nog det.
- Hur gick det i dag? - Bra.
Men det kom upp en sak.
De vill att jag behåller Steve som huvudförfattare.
- Killen med hockeytröjan? - Ja.
Menar du allvar?
Varför vill de ha en gammal vit snubbe som har varit där i 20 år?
För att han har varit där i 20 år.
De känner att han kan hjälpa till med övergången och de litar på honom.
Fan!
Jag vet. Jag vet. Jag är ledsen.
Jag försökte kämpa emot. Det gjorde jag, men det var en order.
Men du är kvar i staben, och jag behöver dig där.
Jag tar med dig och shoppar.
Ännu bättre, du tar med mig och shoppar!
Vi kan gå till den där second hand-butiken på skolbussen du berättade om.
Tack, men jag...
Jag är inte på humör.
ANKOMMANDE FLYG AVGÅENDE FLYG
God eftermiddag, passagerare.
Herregud. Kayla!
Jimmy? Ska du till Mykonos?
Nej. Jag behövde bara prata med dig.
- Hur visste du att jag var här? - Du köpte biljett med företagskortet.
- Jag fick ett mejl. - Det är autofyll.
- Du vet inte om det var jag. - Det var du.
Eftersom du inte svarar på sms eller samtal-
köpte jag en biljett för att säga det här. Snälla, åk inte. Stanna här med mig.
Herregud. Det här är så romantiskt!
Nej. Det här är en jobbgrej. Du behöver inte filma.
Fortsätt filma.
Du hade rätt. Jag har underskattat dig.
Du löste problemet med Jack Danby.
Du listade ut hur vi skulle få prata med Winnie Landell.
Deborah hade inte fått "Late Night" utan dig.
Sir, ni får inte stå i gången!
Okej, det här tar en sekund.
- Han friar! - Nej, nej, nej.
- Det här är en platonisk jobbgrej. - Sätt er. Vi ska snart lyfta.
Jättesnabbt. - Vi är ett bra team för du tänker utanför ramarna.
Innanför finns färdigheter som kalender, messa rätt person, schemaläggning.
Sånt som du har noll koll på, men det är okej.
Ibland kan de mest innovativa visionärerna ha svårt med exekutiva funktioner.
Du är ingen assistent.
Du är en manager - och väldigt skicklig.
Stanna här med mig och bli min partner.
Förlåt! Jag trodde att du var en man.
- De är gay! - Va? Jag är en man.
- Men du sa "partner". - Lämna oss ifred!
Om jag ska stanna hos dig finns det vissa villkor jag vill att du uppfyller.
- Jag vill ha en egen assistent. - Absolut.
- Och ett eget kontor. - Självklart.
- Och filmkvällar en gång i veckan med dig. - Okej... Jag menar, nej. Faktiskt inte.
- Två gånger i veckan. - Nej.
Visst. Men jag får visa dig tre roliga videor på morgonen som jag har gjort.
Okej. Ja. Visst.
Okej. Ja!
Jag sa ja!
Nej. Tack, men det här är bara... Det var bara en jobbgrej.
- Puss! - Vad är det med dig?
- Vilken bil? - Grå Porsche. Tack.
Hej, Winnie.
Ava Daniels. Lewis presenterade oss i Montreal?
- Ja. Hans favoritförfattare. - Ja.
Och jag har jobbat med Deborah Vance.
Trevligt!
Förlåt, jag brukar aldrig göra så här, men att springa på dig känns som ett tecken.
Jag vet att ni vill ha kvar Steve som huvudförfattare-
och jag har inte lika mycket erfarenhet som han-
men jag har jobbat med Deborah i åratal och jag vet vad programmet behöver-
och jag känner att jag vet vad hon behöver-
och jag känner att jag är den bästa personen för jobbet.
Toppen. Sälj in dig till henne.
- Vad menar du? - Deborah kan anställa vem hon vill.
Hon har full anställningsbefogenhet. Ha en bra kväll.
- Du ljög för mig. - Vad pratar du om?
Du kan anställa vem du vill!
- Nej. - Gör dig inte besväret.
Jag träffade Winnie. Hon berättade.
Hör på.
Jag har varit med länge, jag vet hur det fungerar.
Tv-bolaget tar en stor risk med mig som programledare.
De måste känna sig bekväma med ansiktet de ser tvärs över bordet.
Det är inte sant. De sa att det är ditt beslut!
Visst, de säger det.
När det kommer till kritan vill de inte att jag tar några risker.
- Lita på mig. - Nej. Du är en jävla lögnare!
Okej. Jag är ledsen för det.
Jag trodde inte att du skulle förstå.
Du är fortfarande med i programmet, du är bara nummer två.
Vilket ärligt talat innebär mycket mindre press.
Men du kan fortfarande göra allt jobb.
Du kan vara kvinnan bakom mannen bakom kvinnan.
Herregud, vilket skitsnack!
Jag är bättre lämpad för jobbet!
Om du anställer honom gör du bara samma version-
av samma program som har funnits i 50 år, och det blir inte speciellt eller unikt.
Det blir bara samma skit i klänning!
- Nej, det blir det inte. - Jo, det blir det!
För jag känner dig.
Du fattar redan beslut av rädsla, och du kommer att fortsätta med det.
Och även om jag inte var den bästa personen för jobbet-
vilket jag är, borde du ge det till mig på grund av vår relation!
Det handlar inte om vår relation. Det handlar om att få programmet att fungera.
Förstår du inte?
Det kommer att fungera bättre på grund av vår relation.
Det vi gör ihop är bra på grund av det. Och det vet du!
Annars hade du inte bett mig komma tillbaka.
Du sa att du behövde mig!
Ja, men inte som huvudförfattare.
Det jag behöver, då?
Det du behöver är att ta segern. Du är med i staben, så var nöjd!
Nöjd med en degradering?
Lewis erbjöd mig jobb som huvudförfattare, men jag tackade nej.
Du sa åt mig att vara ambitiös.
Förutom när det besvärar dig, antar jag.
- Du är så självisk! - Ja, det är jag.
Man måste vara självisk.
Jag vill inte vara det.
Jag vill inte vara en haj eller vad fan det nu är.
Jag ville göra det med dig.
Det vill jag också. Jag kan bara inte låta dig vara huvudförfattare.
Det är inte rättvist.
Grattis, du har rätt. Branschen är inte rättvis.
Jag begär inte att branschen eller världen ska vara rättvis.
Jag begär bara att du ska behandla mig rättvist, för det är du skyldig mig.
Sluta gråta! Det är bara så här det är.
Få in foten genom dörren, bevisa att du klarar det.
Och om du vill förändra saker, visst.
Jag kan inte ge dem nån ursäkt.
Programmet måste vara skottsäkert.
Det måste fungera. Jag har förlorat för mycket för att det inte ska göra det.
Och du är okej med att förlora mig också?
Jag är beredd att göra det.
Jag rev upp hela mitt liv för dig.
Jag satte dig först för att jag bryr mig om dig.
Det är ofattbart att du inte gör det för mig.
Du kommer aldrig att göra det för mig.
Du kommer aldrig att göra det för nån.
Tror du att du bara är ensam när du måste öppna en flaska champagne?
Skitsnack. Du är ensam hela jävla tiden.
Du kommer att dö på det sättet också.
- Hej. - Hallå där.
Vad är det här för byggnad?
Jag ville ha din åsikt, för det här kan bli mitt nya kontor.
Vad tycker du?
Det är bra.
Jag har letat väldigt länge och fått det professionellt renat, så...
Jaha, visst.
- Det är underbart. - Okej, bra. Jag blir så glad.
- Hur mår du? - Skitdåligt.
Vad ska jag göra? Vill folk fortfarande ha högljudda koncept?
Nej. Nu söker alla, citat:
"Serier som redan existerar med en liten justering" eller "stora globala hits".
Jag kan ringa Lewis och se om han anställer dig igen-
men jag tycker att du ska stanna hos Deborah.
- Skojar du? - Jag vet.
Jag tror att om du jobbar för programmet så får du jobbet till slut, det tror jag.
Vem bryr sig? Hon ljög för mig.
Det gjorde hon. Och jag är verkligen ledsen.
Men som Deborahs manager vill jag att programmet ska bli så bra som möjligt.
Och det finns ingen sån version utan din medverkan.
Och som din manager och din vän...
...tycker jag att du och Deborah är för bra ihop för att ge upp.
Ja. Säg det till henne.
Ja. Jag säger det till dig, för jag vet att du gör det rätta.
Det är ett jättefint kontor.
Du borde vara stolt. Hon hade inte fått programmet utan dig.
Tack. Men, du vet...
Jag fixade det inte ensam.
Tjena. Kan jag få ett paket American Spirit Yellows, tack?
Jag tar den där flaskan Krug också.
PROGRAMLEDARE DEBORAH VANCE
God morgon!
Jag vet att jag är tidig, men jag var så glad.
Inga problem. Jag tar dig till konferensrummet.
Rob och producenterna kommer strax.
- Underbart. - En av dina manusförfattare är redan där.
- Här inne. - Tack.
Jag är verkligen...
...verkligen glad att se dig.
Jag insåg att jag hör hemma här.
- Oavsett vilket. - Bra. Bra.
Jag insåg också att det skulle vara riktigt illa om folk fick reda på-
att du låg med bolagets ordförande-
precis innan han gav dig ditt eget program.
Ja. Det ser inte bra ut.
Speciellt eftersom programmet måste vara skottsäkert, som du sa.
Så...
Jag tror att jag är din huvudförfattare trots allt.
- Det skulle du aldrig göra. - Jo.
Skulle inte du?
- Hej, Deborah. - Hej, Rob.
Du känner nog...
...min nya huvudförfattare, Ava Daniels.
- Hej. - Ja.
- Hej. Kul att se dig igen. - Kul att se dig.
Sue och Mark från artistavdelningen kommer också-
för vi har mycket att prata om.
- Ska vi börja? - Ja.
Översättning: Joakim Sandström