PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Nech toho, Kang-hwa.
Už jsi udělal dost.
To stačí.
Cože?
Nechci
svoje místo zpět.
Já nemůžu.
Co myslíš tím, že nemůžeš?
Nikdy jsem nikoho
nemilovala víc než sebe.
Poprvé mám někoho,
kdo má pro mě větší cenu než můj život.
Svou dceru.
Naši So-u.
Co je s ní? Co s tím má společného?
Když budu žít,
So-u bude
vídat duchy po celý život.
Ty...
Řeklas, že je neuvidí.
Že je brzo přestane vídat.
Už jsi dokreslila?
Páni, to je skvělé.
Nakreslila jsi náš dům?
Kdo
je tohle?
Strýček.
„Strýček“?
Tento strýček...
- Kdo je to? - Už tady nebude.
JU-RI
Školka i tvůj dům jsou bezpečné.
Brzo přestane duchy vídat úplně. Neboj.
Ne. Myslela jsem, že je přestane vídat,
ale není to tak.
Dokud budu tady,
bude je vídat.
Do konce života.
Já jsem to začala
a já to taky musím skončit.
Chtěla jsem,
aby So-u snila o čemkoli.
Aby se stala, čím bude chtít, a dělala, co bude chtít.
Nemůžu dopustit,
aby vídala duchy, abych já mohla žít.
Počkej.
Možná bychom to mohli napravit.
Mohl by existovat způsob, Ju-ri.
Když se So-u narodila,
měl můj zítřek vždycky smysl.
„Začne zítra chodit?
Začne zítra běhat?
O kolik do zítřka vyroste?“
Nemůžu jí takto
zničit zítřek.
Nemůžu dopustit, aby se So-u bála a trápila kvůli mně.
Jak bych s tím mohla žít?
Je jí jen
šest let.
Moje dcerka.
Ne, Ju-ri.
Musí existovat způsob.
Prostě musí. Stejně tak jsi i obživla.
Ne?
Řeklas, že můžeš žít, když se vrátíš na své místo.
Řeklas, že můžeš žít, Ju-ri!
S tím ty nic dělat nemůžeš. To je můj problém.
Stejně jako před pěti lety
je to na mně.
Udělal jsi, co jsi mohl.
Kang-hwa.
Děkuji ti.
Nechtěla jsem, aby ses znovu obviňoval.
Takže jsem chtěla
po 49 dnech odejít.
Ale ty jsi všechno
zjistil.
Bylo to jen moje rozhodnutí,
ale bála jsem se, že se budeš zase obviňovat.
Udělala jsem
správně, když jsem to
Kang-hwaovi řekla?
Samozřejmě.
Kdyby to zjistil,
až by byla Ju-ri pryč,
už jen samotné žití by pro něj bylo příšerné.
Neudělat nic
a ztratit ji,
nebo se aspoň pokusit něco udělat, je rozdíl.
Udělala jsi správně.
Pokud znovu odejdeš,
Kang-hwa nebude moct normálně žít.
Ne?
Nejenže se bude cítit provinile,
nebude schopný to vydržet.
Správně.
Určitě nebude.
Ju-ri.
Najdeš si své místo,
že?
To musí být ono.
- Co? - Kang-hwa.
Musí něco udělat...
Až odejde,
nechce, aby cítil vinu.
- Cože? - Myslím,
že Ju-ri chce odejít.
Myslím,
že prostě chce odejít.
CHCI JEŠTĚ JEDNOU VIDĚT SVOJI DCERU. ČON UN-SUK
Chci...
ještě jednou
vidět svoji dceru.
Chci ji vidět.
Jen jednou.
Prosím, jenom jednou.
Opravdu chci vidět svou dceru.
To bylo ono.
Proto sem Ju-ri poslali.
Jedličko, jedličko.
Tvoje světlo září
v osamělém podzimním dnu
i ve sněhové bouři.
Jedličko, jedličko.
Tvoje světlo září.
Všichni utekli
a šli nahoru.
Je tu prázdno.
Paní Mi-dongová nebyla deset let schopná poslat je nahoru,
ale ten exorcista to zvládl za pár dnů.
Mimochodem, nebyla jste první na seznamu?
Proč jste pořád tady?
Místo mě nejdřív
poslal nahoru Kang Sang-bonga.
Prý už ho tu nic nedrželo.
Musíte být smutná, když je váš kamarád pryč.
Co se stalo? Byl tu zase váš syn?
Váš syn pil vždycky, když se mu ve firmě nedařilo?
V poslední době sem chodívá docela často.
Asi se mu něco nedaří.
Vydělávat si na živobytí není snadné.
Dělá, co může,
ale život se s nikým nemazlí.
Život byl vždycky tvrdý.
Lidé jen bojují, aby zabezpečili rodinu.
Je mi syna vážně líto.
Ju-ri.
Mami.
Co děláš?
No...
Uklízím si věci.
Jsou staré a už je nepoužívám.
Jen tu zabírají místo.
Aha.
Mami.
Ano?
Proč jste nechali můj pokoj beze změny?
Jen ti to přinášelo smutek.
Asi jsem věděla, že se vrátíš.
Moje dcera v tomto pokoji.
Já?
Ano.
Moje dcera, která šla do školy
s aktovkou skoro tak velkou jako ona sama.
Moje dospívající dcera,
která se hihňala při pohledu na ulice plné listí.
Moje dcera, která hořce plakala,
jako by jí život skončil, když vyletěla od zkoušky.
Kdyby tu ten pokoj nebyl,
cítila bych se, jako bys tu nikdy nebyla.
Nemohla jsem ty věci vyhodit.
Nic by se nestalo,
i kdybych tady nebyla.
Celou dobu žiji ve tvém srdci.
Na ničem jiném nezáleží.
Máš pravdu.
Nic se neděje, dokud tě mám v srdci.
Co se stalo?
Cože?
Proč?
O čem to přemýšlíš?
O ničem.
Zase jsi měla v noci ten sen?
Ano.
To nemůže být správné.
Musí být způsob. A já ho najdu.
Neexistuje.
Prostě musíš žít.
- Pokud jde o So-u... - Už jsi zapomněl,
že byla zamčená v mrazáku?
Málem tam
umřela.
Nejde jen o to, že se bojí, protože vidí duchy.
Já už jsem mrtvá.
Žít takhle
je divné.
Ju-ri.
Stejně můžeš žít. Zkus to. Musíš něco udělat, Ju-ri.
Umřela jsi, tak mám snad říct:
„Oukej. Nashle. Už jsi stejně mrtvá“?
Dává to smysl?
Promiň.
Ju-ri.
Co je to?
Přání vaší mámy.
Důvod, proč jste obživla.
CHCI JEŠTĚ JEDNOU VIDĚT SVOJI DCERU. ČON UN-SUK
To je ono?
Proto jsem obživla?
Ano.
CHCI JEŠTĚ JEDNOU VIDĚT SVOJI DCERU...
Každičký den se modlila.
Myslela jsem, že za klid duše své dcery,
ale to nebylo ono.
Modlila se,
aby ještě spatřila svou dceru.
Tak to je.
Netušila jsem to.
Šlo mi jen o mou dceru.
To by udělal každý.
Tento život jsem si taky vybrala,
protože jinak by to musel dělat můj syn.
Ale nedovolí mi se k němu přiblížit,
protože má malého synka.
To dělají
všechny děti.
Udělala bych totéž svojí mámě.
A co tedy trest?
Jaký smysl má?
Ať už jste chamtivá, nebo ne...
To je asi ten trest.
Můžu být chamtivá,
ale to bych si musela vyměnit život se So-u.
A to neudělám.
Za každou cenu půjdu nahoru.
Jen na maximum
využiji čas, který mi zbývá.
Nejdřív jsem nevěděla, jestli je to odměna nebo trest.
Nechápala jsem, proč se to stalo.
Není to ani jedno z toho.
A co tedy?
Dar.
Ahoj.
Hej, So-u.
Jsi to opravdu ty, Ju-ri?
Mami!
Vlastně jsem
náhle zemřela,
aniž bych si pochovala své dítě
a rozloučila se s ním.
Asi jsem tento dar dostala ze soucitu.
Kdybych šla nahoru jen tak, byla bych vážně naštvaná.
Ale teď je mi fajn.
Užiju si zbývající dobu
a než odejdu, rozloučím se se So-u.
Změnila jste se.
Co tím myslíte?
Jste teď silnější.
Jste teď skutečná máma.
Správně.
Urovnejte si svoje záležitosti,
než odejdete.
O čem to mluvíš?
Odcházíš?
Ne, Ju-ri.
Ne.
Co bys dělala ty?
Kdyby to mělo zkazit Ha-džunovi život,
chtěla bys žít?
Ne, ale...
Především jsem měla odejít.
A chystala jsem se.
Ty to víš.
Bože, co to je?
Proč jsou na tebe všichni tak zlí?
Proč proboha...
Hjon-džong.
Můžeš mi pomoct?
Pomoz mi, prosím.
Já...
chci odejít s úsměvem.
Pomoz mi s tím.
Ty...
vážně musíš odejít?
Ano.
Ju-ri.
Promiň.
Já...
Já opravdu...
Je mi to moc líto.
Chápu, jak se cítíte,
ale později byste mohl
takto promarněného času litovat.
Kdo jste?
Vy něco víte, že?
Znáte Ju-ri, že?
Vím toho tolik
jako vy.
Že Ju-ri musí odejít.
Nemůže tady nějak zůstat?
Pak ale vaše dcera bude vídat duchy...
po zbytek života.
Duchy budu místo So-u vídat já.
Ne, půjdu nahoru místo Ju-ri.
Udělám cokoli. Prosím.
Nemůžete udělat nic.
ČCHA JU-RI
Poslat někoho pryč správným způsobem
může být výraz úcty.
Co je to?
To mi dala Min-džong.
Jsou pro tebe a pro mě.
Přišla sem,
celou dobu plakala a pak odešla.
A?
Řekla něco jiného?
Rozvádí se s Kang-hwaem.
Cože?
Proč?
Kvůli mně?
Ne, ona se s ním nemůže rozvést.
Promluvím s ní.
To je mezi nimi dvěma.
Tobě do toho nic není.
- To je všechno moje chyba! - Ne, není.
Stejně se budou muset rozvést, pokud to nespraví.
Ne.
Nesmí se rozvést.
Copak nevíš,
jak moc Min-džong miluje Kang-hwa a So-u?
A Kang-hwa ji taky potřebuje.
So-u.
Jsi krásná.
Tak krásná.
Vypadá maminka nemocná?
Díky.
Promluvím s ní.
Počkej.
- Pojďme si hrát. - Pojď sem.
So-u.
- Slečno. - Ano?
Kdy sem dorazila So-u?
Kdo ji přivedl?
Prosím?
Před chvílí ji přivedla její máma.
So-u.
So-u!
Co se děje?
Jsi v pořádku?
- So-u! - So-u, co se stalo?
- Bože. - Co se děje?
Rychle.
Vezměte ji do nemocnice.
- Zavolejte její matce. - Vezmu ji.
So-u.
Rychle.
Buďte opatrná.
Promiňte! Doktora!
Tudy, prosím.
Bože.
So-u.
Co se jí stalo?
Akutní střevní katar. Už je v pořádku, nebojte se.
Paní Oová, tady jste.
Je So-u v pořádku?
Ano. Má akutní střevní katar.
Aha.
Paní Oová.
Min-džong!
Nechoď.
Co tedy chceš,
abych udělala?
Přišla jsi.
So-unina skutečná máma je tady.
Co chceš,
abych udělala?
Musím odejít.
Musím.
So-u a Kang-hwa
tě potřebují.
Nechoď, prosím.
Co tě sem přivádí?
Něco jsem si chtěl promyslet.
Co?
Jsi nervózní?
Bojím se,
že to všechno zmizí.
Bojím se,
že Ju-ri...
zase zmizí.
Kang-hwa.
Od chvíle, kdy se Ju-ri vrátila,
se mi zdá jeden sen.
V tom snu se Ju-ri loučí
a odchází.
Když se probudím a držím Ju-ri v náručí,
uleví se mi.
„Neodešla.
Pořád je tady.“
Ale každou noc
se mi ten sen zdá.
A tak mě napadlo tohle.
Možná je moje dcera tady teď proto,
že se vrátila, aby se rozloučila.
Říká mi každou noc ve snu sbohem,
aby mě připravila
na loučení?
Pomyslela jsem si,
že pokud to tak je,
tak až ten den nadejte,
rozloučím se...
se svojí dcerou s úsměvem.
Kang-hwa.
Nechtěla jsem, aby ses znovu obviňoval.
Promiň.
Moc se omlouvám.
Omlouvám se za všechno.
Přestaň se obviňovat.
To není tvoje chyba.
Odejít?
Kam jdeš?
Nevrátila jsem se mezi živé navždy.
Jsem tu jen nakrátko.
Jen na 49 dnů.
Proto jsem nechtěla, aby ti to Kang-hwa říkal.
Protože stejně
musím odejít.
Moment.
Jsi zpátky
jen nakrátko?
To znamená,
že zase umřeš?
Ví Kang-hwa,
že musíš odejít?
Nevím, co Kang-hwa řekl,
ale nemyslel to vážně.
Jen je mu mě líto.
Protože se před pěti lety
obviňoval z mé smrti.
Moc...
tě miluje.
Nikdo si toho možná nevšimne
a on si to možná neuvědomuje,
ale já to vím.
Ty ke mně necítíš zášť?
Proč ne?
Já bych mě na tvém místě nenáviděla.
Proč...
Zranila jsem...
Kang-hwaa a změnila ho v pichlavý kaktus.
Držíš ho, aniž bys věděla, že krvácíš.
A navíc,
So-u tě má ráda nejvíc ze všech.
Moc se mi ulevilo.
„Díky bohu, že má So-u tuhle mámu.“
Říkala jsem si to každý den.
Necítím zášť.
Nemůžeš...
prostě zůstat?
Nemůžeš nějak zůstat?
Ne.
Vezeme So-u do nemocnice, je nemocná.
Zavolej, až si to přečteš.
Díky.
Víš, co jsi nejčastěji říkal,
když jsme žili spolu?
„Omlouvám se.
Díky.
Všechno je v pořádku.“
Poděkoval jsi, když jsem So-u česala vlasy.
I tehdy, když jsem ji dávala spát.
Dělala jsem jen to,
co je pro mámu přirozené.
Ale tys pořád děkoval.
Jako bych byla cizí.
Chtěla jsem
podat žádost o rozvod.
Protože jsi byl tak milý.
Tak ohleduplný.
Už jsem se dál nechtěl trápit.
„Měl jsem být hodnější.
Měl jsem udělat, oč mě požádala.
Měl jsem se
držet zpátky.“
Už jsem se tím nechtěl trápit.
Tak jako s Ju-ri.
Konečně se otevíráš.
Proč se o tom teď bavíme?
Po tom, co jsme prožili
složité a mizerné období.
Čcha Ju-ri.
Ju-ri.
Dej jí sbohem.
Vlož do toho srdce a dělej, co můžeš.
Netrap se.
Potom si promluvíme
o rozvodu.
Každičký den se modlila.
Myslela jsem, že za klid duše své dcery,
ale to nebylo ono.
Modlila se,
aby ještě spatřila svou dceru.
Bože.
Co to děláš?
Chci si tě pořádně prohlédnout.
Bože, copak jsi dítě?
Ano, tvoje dítě.
Až doskládám prádlo,
něco ti dám.
Mami.
Na co čekáš? Jez.
Tumáš.
Jsou to divoké řasy a jsou opravdu měkké.
No tak, ochutnej to.
Taky musíš jíst.
Musím?
Jez.
Je to dobré.
Chutnalo ti to?
Ano.
Nakoupila jsem
hodně mořských řas
a chtěla ti je dát po porodu.
Byl jich plný dřez.
Nakonec jsi je snědla teď.
Opravdu mi to chutnalo.
Ju-ri.
Můžu se na něco zeptat?
Jistě.
Byla jsi...
celou dobu...
se mnou?
Byla?
Řekni mi, byla?
Mami.
Takže byla.
Byla.
Myslela jsem,
že jsi So-uniny věci dala pryč, protože ti chybí.
Ale bylo to kvůli mně, že?
Tak to bylo.
Byla jsi se mnou celou tu dobu.
Neměla jsem o tom ani tušení.
Mrzí mě, že jsem tolik trpěla.
Muselas být tak smutná.
Neplač.
Mami, neplač.
To je v pořádku, mami.
Chyběla jsem ti moc?
Ano.
Přála jsem si tě ještě jednou vidět.
Něco jsem ti
opravdu chtěla říct.
Promiň.
Proč se omlouváš?
Proč to říkáš?
Plakala jsi,
i když ses jen trošičku řízla.
Myslela jsem si, že trpíš sama na té studené zemi.
Myslela jsem si, že se musíš strašně bát.
Zdálo se, že se té myšlenky už nikdy nezbavím.
Mrzí mě, že jsem nemohla být s tebou
a nechala tě samotnou, holčičko.
Vůbec jsem se nebála.
Zůstala jsem silná až do konce.
Nebyla jsem sama.
Byla jsem se So-u, mami.
Ta mi dodávala sílu.
Nebála jsem se.
Mami.
Její syn zase přišel.
Mami.
Chodí sem vždy, když pije.
Poslední dobou tu bývá často.
Asi je toho na něj moc.
Vyjít s penězi není snadné.
I když zestárnete,
máma vám bude vždycky chybět.
Když dosáhnete toho věku,
nemáte se jít ke komu vyplakat.
Tehdy vám máma
chybí nejvíc.
Taky mi máma chybí.
Mami.
Moje děťátko.
Nic se neděje.
V pořádku.
No tak.
To nic.
Nic se neděje.
Mami.
To je v pořádku.
Všechno je dobré.
Moje děťátko.
Bože. Chlapečku můj.
Opravdu neexistuje
žádný způsob?
Ne.
Neexistuje.
Opravdu chceš...
odejít?
Ano.
Kdybych to jen věděl dřív...
Nechal bych tě
vídat So-u častěji.
Byl jsem blázen.
Ne.
Byla jsem duch,
proto jsou tyto chvíle pro mě cenné.
Mohla jsem se So-u dotknout.
Mohla jsem tě držet, když ses trápil.
Pro mě
to bylo jako dar.
Jak bych tě mohl nechat znovu odejít?
Promiň, Kang-hwa.
Mrzí mě odchod
tehdy i teď.
Opravdu mě mrzí,
že odcházím.
Ne, ty promiň.
Omlouvám se za všechno.
Proč se omlouváš?
Vždyť jsi mi toho tolik dal.
Děkuji ti,
žes mě miloval, když jsme byli spolu.
To mi stačí.
So-u.
Ta krásná teta
je ve skutečnosti...
tvoje maminka,
které ses narodila.
Tvoje máma...
tě musí moc milovat.
Ne.
Moc tě miluje.
Dokážeš
mi někdy...
odpustit?
CO CHCI UDĚLAT
DODRŽET SLIB DANÝ PŘÁTELŮM
Něco jste mi slíbila,
ale kde nic tu nic.
A teď odcházíte?
Víte, že mám hodně napilno.
Jsem tady teď, ne?
Nechcete nic než grilovaný bůček?
Není to moc snadné?
Jste v pořádku?
Ano, jsem.
Hej.
Pospěšte si.
- Rychle. - Dobře.
Asi omdlím.
Jen počkejte.
Ta-dá.
DUCH PAK HJE-DŽIN
Jezte pomalu.
- Mňam. - Vytráví vám až za rok.
Opravdu nic víc nechcete?
Nic víc po vás nechci.
Moje děti nesmí vědět, že jsem pořád tady jako duch.
Už brzo půjdeme nahoru.
Díky za společnost po tu dobu, co jsem byla duch.
Vždycky je způsob, jak přežít.
I po smrti
navážete přátelství a jdete dál.
I duchové
se musí rozloučit.
Ať jste živá, nebo mrtvá, život spočívá v loučení.
Musíme se rozloučit,
abychom se znovu sešli.
Máte pravdu.
Narodíme se jako lidé a příště se setkáme.
Ano,
znovu se setkáme!
- Dobře. - Dobře.
- Na zdraví! - Na zdraví!
OPLATIT SLUŽBU
No, je to rodinný přítel.
Nikdy nejedl domácí jídlo.
Dlužím mu to.
Ano, dluží mi to,
ale vy znáte mou rodinu?
Asi jste to netušil,
ale znám.
Udělejte si pohodlí a jezte. Tohle obvykle jídáváme.
Děkuji.
UŽÍT SI PROSTÉHO ŽIVOTA JAKO MÁMA
So-u, ochutnej.
Je to dobré?
- To je vážně něco. - To jsi udělala?
- Byla to zábava. - Bavili jste se?
Ha-džun se bavil.
Páni.
Bože můj.
ROZLOUČIT SE S RODINOU
- To je moc dobré. - Ochutnej, tati.
Cože?
- Co je to? - Vepřové.
- Lahůdka. - Ne?
So-u, babička je unavená.
So-u.
- Jez. - Dobře.
- Jsi dobrá. - Skvěle.
- Páni. - So-u.
- Sem. - Pojď k tetě, So-u.
Bože.
- Uprostřed. - Chci být vedle So-u.
Bože.
Je tu teplo.
ROZLOUČIT SE S NEJBLIŽŠÍMI
So-u, Ha-džune, jste šťastní?
- Ano! - Ano!
Víte, kam jedeme?
- Kempovat! - Kempovat!
- Jedeme! - Správně.
- Jedeme kempovat! - Jedeme!
Pusť tam nějakou hudbu.
Jakou hudbu? Prostě pojedeme.
Jeď vedle nich.
- Proč? - Chci vidět Ju-ri. Přidej.
Bože.
Stáhni okýnko.
Stáhni ho.
Ju-ri!
Ju-ri! Nudím se!
- Chci jet tím autem. - Ju-ri, vytáhni to.
- Tati! - Můžu si sednout mezi...
Nejezděte!
Co mu je?
Musí se fakt nudit.
Nejezděte!
Ju-ri!
Tentokrát jsem koupil hodně masa!
Dobře.
Tamhle.
Utíkej!
Přihrávka!
- Utíkej! - Ha-džune, přihraj.
Je dobrá. Ha-džune, míč!
Jdi po míči! Uvidíme, kdo líp kope.
Táta právě dostal svou dceru.
So-u, jsi v pořádku?
Jsou tak nadšení.
Co je?
Min-džong
se u nás zastavila.
Tohle ti nechala.
Požádala mě o laskavost.
O jakou?
Aby ses pořádně rozloučila...
s Kang-hwaem.
Prý se jí uleví.
Min-džong je moc milá.
Rozvede se
s ním?
Nevím.
Říkala jsem ti to. Není to tvoje chyba.
Stejně to mezi nimi nefungovalo.
Byli moc ohleduplní,
protože litovali jeden druhého, ale to je odcizilo.
To není dobré.
Vyšlo to celkem dobře.
Přišli na to, že mají problém.
Máš svých starostí dost.
Usměj se.
Zasměj se.
Dobře? Úsměv.
- Ty se nechceš usmívat? - Bože.
Bože.
Skvěle.
- Kopni to sem. - Páni.
Běž!
Bože.
Ha-džune, utíkej!
Dobře. Kopni.
Ještě jednou.
Ahoj.
Pomocnice v kuchyni.
Chůvo.
Ju-ri.
So-unina mámo.
Nemám odvahu se s tebou sejít,
a proto ti posílám dopis.
Vlastně se nezlobím jen proto,
že jste mi s Kang-hwaem lhali,
ale také proto, že jsem smutná ze ztráty kamarádky.
Máš mé velké díky za to,
že jsi byla
mojí kamarádkou.
Protože pro tebe
žádné příště není.
Jsem opravdu ráda,
že jsi
So-unina máma.
A také jsem ráda,
že jsem tě potkala.
Měj se dobře.
Sbohem,
moje přítelkyně.
O So-u se neboj.
Budu ji chránit
celým svým srdcem.
- Znáte to, že? - Dobře.
Tlesk.
Ha-džune, tleskej.
Ha-džune, tancuj.
1, 2, 3, 4.
- V tomto světě... - V tomto světě...
- ...najdeš... - ...najdeš...
- ...něco cennějšího než peníze. - ...něco cennějšího než peníze.
- Hra na lásku... - Hra na lásku...
- ...není vůbec důležitá. - ...není vůbec důležitá.
- V tomto světě... - V tomto světě...
- ...najdeš... - ...najdeš...
...víc štěstí
než smutku.
Život se točí kolem toho,
- co a jak uděláš. - Jak?
Na co myslíš?
Na to, že je to
taková krása.
Jsi šťastná?
Ano.
Jako duch jsem byla smutná,
protože jsem mohla jen sledovat
a musela jsem odejít, aniž by to někdo věděl.
Ale teď odejdu se smíchem a úsměvem.
Jsem šťastná.
Nic tě netrápí?
Trápení?
Víš,
čeho jsem si nejvíc vážila, když jsem byla živá?
Čeho?
Mámy.
Své mámy.
Vždycky byla při mně.
Mohla jsem beze strachu dělat cokoli.
Pro So-u
jsem chtěla být taky taková máma.
Někdo, na koho se může spolehnout.
Škoda, že to nejde.
Nyní ji předávám tobě.
Buď táta a její pevná opora.
Dobře.
Budu.
Co ti po mé smrti nejvíc chybělo?
To, že s tebou nezestárnu.
Asi bychom se každý den hádali,
ale chtěl jsem s tebou být pořád.
Chtěl jsem vidět So-u jít na vysokou,
vdát se
a mít děti.
To jsem od života chtěl.
Až bychom zestárli a zešedivěli,
chytil bych tě za ruku
a poděkoval ti,
že jsme si vedli dobře.
Snil jsem
o tom dni.
Toho nejvíc lituji.
Taky jsem chtěla
s tebou tak žít.
Ale...
nechala jsi mi So-u.
Děkuji ti.
Ona je ten největší dar,
který jsi mi dala.
Po zbytek života
musíš žít naplno.
Buď šťastný
kvůli So-u.
Budu.
Když si na mě vzpomeneš,
neplač, ale usměj se.
Nebuď smutný.
Usmívej se, prosím.
Budu.
Nezapomenu na tebe.
Budu vzpomínat
jen na to šťastné.
To udělám.
Děkuji.
So-u.
Moje krásná So-u.
Buď pořád veselá.
Pořád se usmívej.
A v příštím životě
přijď zase
za svou maminkou.
Dobře?
Sbohem, mami.
Drahá paní Mi-dongová.
Děkuji vám.
Nic neříkejte.
Chcete mě
dohnat k slzám?
Rozloučila jste se
se všemi?
Ano.
To je vaše požehnání.
Ne každý se před smrtí může rozloučit.
Ten nahoře vás opravdu musí mít rád.
Neřekla jste, že to je trest?
Odcházíte.
Nebudeme se hádat.
Dobře.
Měla byste se rozloučit
i sama se sebou.
I když to není perfektní tělo,
řekněte mu sbohem.
Čcha Ju-ri.
Sbohem.
Kang-hwa.
So-u.
Až přijdete do nebe, bůh vám položí dvě otázky.
Pokud na obě odpovíte ano,
narodíte se příště jako lidé.
První otázka je: „Byli jste v životě šťastní?“
A ta druhá:
„Byli díky vám šťastní ostatní lidé?“
Ať se znovu narodíme jako lidé
a potkáme v příštím životě.
VŽDYCKY VÁS BUDU MILOVAT
Moje holčičko,
budeš si na mě pamatovat?
OKVĚTNÍ LÍSTKY OPADAJÍ, ALE KVĚTINA ŽIJE DÁL
- So-u. - Čcho So-u.
Mami! Tati!
SKRIPTA, ČCHO SO-U FILMOVÁ VĚDA
Ty dnes neoperuješ?
Ne.
To je novinka.
Pořád jsi jen na sále.
Utíkal, aby viděl kvetoucí třešně, než opadají.
Opravdu?
Páni.
Okvětní lístky opadají, ale květina žije dál.
Ta vůně přetrvala na světě
a vryla se nám
hluboko do paměti.
ZÁVĚREČNÝ DÍL: OKVĚTNÍ LÍSTKY OPADAJÍ, ALE KVĚTINA ŽIJE DÁL