I ett manus jag läste fanns en replik
som var: "Om jag inte har några minnen, har jag då existerat?"
Och det har fastnat.
Våra minnen ska vara för evigt.
De formar oss och gör oss till personerna vi är.
Bra skott, min son. Bra skott.
Tanken att jag...
inte kommer minnas livet som jag har upplevt
eller min fru, mina barn.
Det är vad jag är mest rädd för.
Nyligen fick jag veta något som fick mig att tänka
mycket mer på allt det här.
När jag började undersöka hur jag kunde leva bättre och längre
Fick jag göra en en mängd test...
-Hur mår du? -... hos dr Peter Attia.
-Hur mår du i dag? -Jag mår bra.
Vi har gjort den största och bästa undersökningen av dig.
Vi tog alla blodprov man kan ta
och jag har tittat på dina gener på alla möjliga sätt.
I stort ser dina resultat fantastiska ut.
Och när man ser på dig
är det tydligt hur väl du tar hand om dig själv.
Men vi har hittat några saker som är lite oroande.
Okej.
Några av gentesterna vi gjorde
tittade på en gen för proteinet APOE.
Du har en väldigt ovanlig kombination, du har två kopior av APOE4,
en uppsättning från din mamma och en från din pappa.
Och vad innebär det?
Det innebär att du har en ökad risk för Alzheimers sjukdom.
Hur mycket högre?
Troligen mellan åtta och tio gånger högre
än någon i den övriga befolkningen.
Okej.
Man tänker...
Jag vet inte, man tänker att man kommer leva för evigt
särskilt när man är ung.
Och att sedan plötsligt få veta:
"Det är kanske det här som kommer ta livet av dig."
var lite: "Vänta lite". Jag blev lite ställd ett tag.
Jag vet att det är svårt att föreställa sig, men...
men jag tror att om vi gör allt som är möjligt
så kan vi minska din risk till en normalnivå.
Visst.
Jag tror inte att du tror mig när jag säger detta,
men du kommer göra det.
Att du har genen är troligen en välsignelse.
På grund av motivationen den ger mig...
Det kommer att motivera dig att ta steg i dag
som de flesta i din ålder aldrig funderar på
-förrän de är i 50- eller 60-årsåldern. -Okej.
Jag har ägnat större delen av livet åt att vara väldigt noga
med min hälsa och mitt välmående
och att hitta sätt att bli starkare och friskare och så vidare.
Men jag har aldrig fokuserat på min hjärnas hälsa.
Den här nyheten förändrar saken.
Det här testet kontrollerar frontallobens funktion och planeringsförmåga.
Se vad jag gör och upprepa det sedan.
Okej? Då kör vi.
Därför träffar jag erkända neurologen dr Sharon Sha.
Vänta lite.
Var det... Får jag se det igen.
Som alla andra vill jag behålla min minnesförmåga
så länge som möjligt och inte bli sittande i ett hörn
utan att kunna... fungera.
Du är uppenbarligen väldigt frisk,
men efter att vi fyllt 30 börjar vår hjärna att försämras.
Vår topp är ungdomsåren, när vi är i tjugoårsåldern.
Så vi måste förstärka och underhålla så mycket som möjligt.
Man kan inte säga: "Jag är 60, dags att fokusera på hjärnan."
Okej.
För Alzheimer och andra saker
utvecklas 15 till 20 år innan vi får minnessymtom.
Jag äter rätt nyttigt, tränar mycket.
Vad mer kan jag göra för att förbättra min hjärnhälsa?
Precis som du måste lägga tid på att träna din kropp...
Ja.
... tar det tid att träna hjärnan.
Nya utmaningar kan stimulera nervkopplingar
att växa, det vi kallar "neuroplasticitet"
och det kan öka den kognitiva funktionen.
Så vi ska ge dig något nytt att göra.
Något som gör att du verkligen kan utmana din hjärna.
För att hjälpa till att skydda hans minnen
ska Chris ta en paus...
NEUROLOG, STANFORD
... koppla ifrån all teknologi, och ge sig ut i vildmarken.
Ganska fantastiskt, eller hur?
Precis här, lägg det på minnet.
Utan några distraktioner, ingen telefon, eller gps
måste Chris fördjupa sig i sin omgivning...
och navigera genom terrängen med hjälp av sin hjärna.
Det är så lätt att gå vilse här ute.
Jag är glad att du är med.
Jag är redan vilse.
Och eftersom sociala kontakter är så viktigt för kognitiva funktioner
ska hans vän, konstnären Otis Hope Carey, följa med honom.
Det ser ut som en riktigt bra lägerplats
nere vid vattenfallet där borta.
Det är ett bra ställe att minnas.
Där ska vi avsluta vår vandring.
-Där borta? -Ja.
Hur ska vi ta oss upp dit?
Tänk på den här utmaningen som ett träningsläger för hjärnan,
ett sätt för Chris att kickstarta
en livslång rutin för att hålla sin hjärna frisk.
AVSNITT 5 MINNE
DUNGHUTTIS, ANAIWANS OCH GUMBAYNGGIRRS LAND
AUSTRALIEN
ABORIGINER OCH TORRES STRAIT ÖBOR
BÖR KÄNNA TILL ATT DETTA PROGRAM KAN INNEHÅLLA
BILDER, RÖSTINSPELNINGAR OCH VIDEOR AV EN AVLIDEN PERSON.
Jag hälsar dig välkommen till Dunghuttis, Anaiwans,
och Gumbaynggirrs land.
Vi är tre stammar som delar på marken.
Det här är min kompis Otis förfäders marker.
I många år har vi drömt om att resa hit och utforska den.
Så när Sharon föreslog ett äventyr i vildmarken
var det här den perfekta platsen.
Det som gör platsen särskilt lämplig för vår resa
är att i den här delen av världen är landskap och minne sammanflätade.
Kropp, själ och ande.
Jag heter Otis Hope Carey.
Jag kommer från Gumbaynggirrstammen och även från Bundjalungstammen.
Urbefolkningen har funnits i Australien i mer än 60 000 år.
Så vi har en väldigt lång kontakt med moder jord.
I aboriginernas kultur tror vi att det finns minne i stenarna,
i vattnet, i vinden och i skyn.
Om vi sitter och lyssnar kan vi höra våra förfäder tala till oss.
Vi hoppas att ni på resan
lyssnar på vårt land när det talar till er.
Hör ljuden från den här världen med dina egna öron
inte med andras öron.
Se den här världen med dina egna ögon och inte med andras.
Medan de äldste ger oss tillåtelse att vandra i deras land
säger en av dem:
"Lyssna med dina egna öron...
och se med dina egna ögon.
Lita till dig själv."
Och det slog an något hos mig och rörde något
på en väldigt djup nivå. Det är riktigt vackert.
I två dagar framåt
måste Chris och Otis hitta vägen
genom tusentals hektar vildmark.
Okej, så vi börjar här och beger oss hitåt, eller hur?
Men den mentala utmaningen har redan börjat,
att planera rutten och lägga den på minnet.
Och sedan kommer vi till den här åsen?
Jepp.
Först går de norrut över en blandning av öppet landskap och skog.
Från vattenfallets topp kommer vi hit och når den här bäcken,
vart går vi härifrån?
Vi byter riktning när vi kommer till den lilla floden.
Sen måste vi gå nedströms.
De måste hitta en flod med en rad vattenfall
som leder dem till en plats
som kan vara en bra lägerplats.
Vår andra dag, från lägret, kommer vi gå rakt norrut.
Har du ett foto där?
Finns det en stig eller...
Nej, vi får gå på egen hand.
Avslutningsvis har de en brant klättring till sin destination
Wrights utkiksplats.
Okej, så rutten. Skog, ås, vattenfall,
skog, ås, vattenfall.
Efter vattenfallet, klättra upp till öppen mark...
och jag kommer leda oss vilse, säkert.
Bra. Jag är glad att du är här.
Men innan Chris och Otis ger sig iväg är det en sak till.
Ge mig era telefoner.
Okej, varsågod.
Tack. Är det allt?
-Det är allt. -Det är alla.
Det finns en till. Den här.
Vem blir det svårast för?
Troligen Otis, Han använder mobilen ofta så...
han kommer få det jobbigt, eller hur?
Lycka till.
Det kommer regna.
Tror du vi är på rätt väg?
Fortsätt gå. Det är det bästa när man är vilse, eller hur?
Det är lite svårare nu när solen har försvunnit helt.
Om vi ser oss runt, var är himlen som ljusast?
Det är där.
Det är antingen solen eller ett rymdskepp. Jag tippar solen.
Norr, väst. Vi ska gå hitåt.
Ja, håller med.
Nu går vi.
Det finns en särskild anledning till att jag släppt Chris och Otis
i vildmarken utan någonting som de kan navigera med.
Vad tror du?
Är ravinen där framme? Det ser ut så.
Den här vägen tror jag.
Processen då man klurar ut rätt riktning
är en av de mest komplexa uppgifterna för vår hjärna.
Upp till åsen, följa vattnet, bäcken, vattenfall, ta vänster.
Ja, det är bra.
Och det är beroende av en del av hjärnan som är avgörande för hur vi tar in
världen omkring oss.
Den kallas hippocampus, det är hjärnans minnescentrum.
MINNET HIPPOCAMPUS
Hippocampus är en liten formation som ser ut som en sjöhäst
som befinner sig både på hjärnans vänstra och högra sida.
Tänk på den som en karta där alla våra minnen är sparade
och hur vi kan nå dem.
EXAMEN, FÖRSTA BILEN, FÖRSTA BARNET- BENBROTT, ATT SURFA
När vi åldras krymper hippocampus och det är ett av de första områdena
som angrips av sjukdomar som Alzheimer.
Men när vi stimulerar den med aktiviteter som navigering
blir den större och friskare när nya kopplingar görs
och fler hjärnceller läggs till.
Och forskare tror att ju starkare vår hippocampus är
desto bättre är våra chanser att motstå ålderdomens kognitiva förluster.
Att skippa gps:en och navigera på egen hand
är något Chris lätt kan få in i sin dagliga rutin.
Det är ett enkelt och effektivt sätt att hålla hjärnan aktiv
vilket borde bidra till att den förblir stark och motståndskraftig.
Okej, klockan är nog nära tolv.
Ja, tror det.
Nord, öst, syd, väst.
Det är norr, då vill vi gå åt det här hållet.
Där är floden.
Ja.
Jag tror vi närmar oss dit vi ska.
Jäklar. Kvicksand.
Det är som träsket i Den oändliga historien,
Minns du Den oändliga historien?
-Nej. -Den oändliga historien. Inte sett den?
-Jag tror inte det. -Otis.
Jag såg inte så mycket på tv.
Minns du de gamla apparaterna när man var tvungen att flytta antennen?
-Ja. -Vi hade en sån.
Men, det var inte bara att flytta på antennen
man skulle stå på rätt plats i rummet.
Ja, och dessutom...
Ja: "Sitt inte där pappa,
-tv-bilden blir suddig." -Ja.
Det är något väldigt nostalgiskt med att vara i naturen...
så långt från städer och civilisation.
Några av mina tidigaste minnen,
som har format mig, så är det tillfällen
jag vill behålla för alltid.
Jag växte upp i Norra territoriet, mitt ute i ingenstans,
fyra och en halv timme till närmaste stad
och jag hade inga skor för det var för varmt.
Och vi tillbringade i princip all tid utomhus.
Mitt första minne...
Jag var väldigt liten. Kanske fyra år.
Jag minns... min pappa skulle hämta någon på flygplatsen
som var en lång remsa, mitt ute i vildmarken.
Och jag gick för att leta efter honom, och bara fortsatte gå.
Jag minns den torra hettan.
Det röda dammet som tar sig in överallt
din hud, ditt hår, dina kläder.
Och hur fötterna kändes, som om de brann.
Jag grät, jag visste inte var min pappa var.
Men helt plötsligt kom han.
Han var panikslagen, undrade vad jag gjorde
mitt ute i vildmarken, vandrande på egen hand.
Då förstod jag inte vad som pågick
eller varför han var orolig.
Men jag minns värmen och trösten av att känna mig trygg i hans armar.
-Rakt uppför? -Ja.
Det är som en Stairmaster 2000.
-Är du törstig? -Ja.
-Jag vill också dricka. -Ja.
Så vackert.
I normala fall skulle man ta ett foto, och...
Inte lyssna och... titta genom en mobilkamera.
Ja.
Det är fantastiskt att vara här och inte vara distraherad.
Hur alla ens sinnen förstärks.
Alla lukter, allt man rör vid, ljudet.
Det är ingen överraskning att Chris känner sig mer alert.
Våra hjärnor utvecklades i naturen
och det finns studier som visar
varför vi tycker att naturen är så upplyftande.
Forskning visar att när vi är i stadsmiljö
tar alla av människan tillverkade visuella mönster, ljud och distraktioner
mycket mental energi i anspråk hos viktiga delar i hjärnan.
ALFAVÅGOR I BAKRE HJÄRNAN
Vilket innebär att minnet,
problemlösning och koncentration blir lidande.
KOGNITIV BELASTNING
Men forskare tror att våra hjärnor är inställda på att uppfatta
det vi ser och hör i naturen som mycket lättare att ta in.
I stället för att bli överlastade
blir våra kognitiva förmågor återställda till full styrka.
Och det är inte allt.
Att tillbringa tid i naturen minskar dessutom stress,
vilket sänker risken för alzheimer och är bra för livslängden.
En tjugo minuter lång promenad i parken
utan att kolla mobilen
har visat sig sänka nivåerna betydligt
av stresshormonet kortisol.
-Du vill inte ta täten? -Jag tar täten.
Ska jag gå först? Om jag halkar gör det inte så mycket.
Jo. Då måste jag bära dig. Det vore en jättegrej.
Jag menar det, du är starkare än jag.
Otis är en toppenkille.
Han har bra humor. Han är väldigt snäll.
Otis!
-Hjälp mig. -Du föll snyggt.
Måste jag säga.
Han är dessutom en fantastisk konstnär.
All din konst har fågelperspektiv, eller hur?
Ja i många fall.
Den är topografisk, antar jag.
Jag använder många traditionella symboler men jag...
gör dem mjukare och mer expressiva.
Och minns var de kommer ifrån, deras sanna betydelse.
Jag tar traditionell konst, flera tusentals år gammal
och moderniserar den.
Jag försöker ge det gamla sättet en ny vinkel.
Varje linje, varje prick i min konst...
precis som varje sten, varje flod, varje träd,
är ett minne.
Eftersom Chris växte upp där det finns
en stor ursprungsbefolkning, så han förstår mina målningar
Det är en stor anledning till att vi kommer så bra överens.
Vi borde tagit med en kanot.
En bodyboard hade varit bättre.
Att tillbringa tid med andra är bra för våra hjärnor.
Vi är sociala djur och att interagera med andra kan uppmuntra oss
att lära oss nya saker, få nya idéer, eller se världen på ett annat sätt.
Men när vi är isolerade, är risken att utveckla demens
nästan 50 procent högre.
Så av allt vi känner till om att skydda vår livslängd
är människorna omkring oss kanske det viktigaste.
Om vi fortsätter i den här riktningen borde vi komma till lägerplatsen?
Ja. Lägerplatsen ligger vid vattenfallets botten.
Vi är vid toppen av vattenfallet
och Otis pekar på var vi skulle kunna campa.
Och jag ser ingen väg ner. Inte han heller.
Så det finns en lösning.
Jösses!
Nu lever man!
Det gjorde mig klar i huvudet.
Och får mig att tänka:
"Hoppas jag fortfarande dyker när jag är gammal."
Sedan mina testresultat, har jag tänkt mycket på
att bli äldre och hur mitt liv skulle kunna se ut.
Kanske nyheterna om en högre risk för alzheimer
inte borde ha kommit som en överraskning.
Min farfar har Alzheimer.
Och...
Hans... hans minne försämras, det har det gjort de senaste åren.
Det är svårt för när han är klar blir han väldigt orolig
för han inser vilka folk är och varför... var är han?
Så det är... skrämmande och läskigt.
Mina starkaste minnen av honom är från att vara i garaget med honom.
Och hjälpte honom bygga saker av trä.
Han gjorde svärd åt oss,
låtsaspistoler och gevär och grejer.
Och jag minns honom som tålmodig när vi hamrade och bankade,
sågade och förstörde saker.
Jag har så fina minnen, som jag är så tacksam för...
av en omhändertagande och snäll person.
Han är en fin man.
Så din farfar har Alzheimer?
Ja. Ibland minns han inte vilka vi är,
barnbarnen, eller sina egna barn.
Han glömmer. Och det är förkrossande.
Är du orolig att du... kommer att bli som han?
Som det mesta som skrämmer dig så ger man antingen upp
eller så motiveras man att övervinna dem eller göra vad man kan
för att få bättre odds, antar jag. Det är vad det här handlar om, eller hur?
Att göra många preventiva saker
för sin hjärnhälsa.
Det finns en positiv energi i det, i stället för att:
"Hur många mejl måste jag svara på?" Eller, som:
"Vad tycker kritikerna om min film
och kommer jag få några fler jobb?"
Dagens vandring har varit jobbig så vi går och lägger oss.
Men hur trött jag än är, är det ofta svårt att varva ner.
Och sömn är en av de viktigaste sakerna
som dr Peter Attia fokuserade på när jag träffade honom.
Chris, berätta om din sömn.
Sover du bra?
Nej, inte särskilt bra. Jag vaknar ofta under natten.
Ända sedan jag var väldigt liten. Min mamma pratar om det nu.
Det är något med natten och sömn som verkar öka
alla sorters oro, eller om jag har skuldkänslor om något.
Om jag tycker jag gjort något fel, eller oroar mig.
Och det är fortfarande så.
Mycket av det du beskriver som begränsningar i sömnen
verkar komma ifrån något vi alla har.
Den typen av neuroser, tankarna som går.
Sömn är inte en passiv aktivitet. Det är inte medvetslöshet.
Det är en aktiv period under vilken hjärnan läker.
Och i ditt fall, Chris, på grund av din förhöjda risk,
vill vi verkligen ta sömnen på allvar.
Vi vet att en enda natt förlorad sömn
leder till ansamling av toxiner i hjärnan
som gör personer mer mottagliga för Alzheimer.
Sömnen har otroliga återhämtande krafter på kort sikt
men det skyddar även mycket mot kroniska sjukdomar.
Så här funkar det. Medan vi sover så förs skräpet som ansamlats under dagen
bort av en sorts sophämtningsservice
som kallas glymfatiska systemet.
Men när vi åldras, och särskilt om vi inte sover ordentligt
så blir rengöringen sämre.
Skadligt avfall börjar samlas snabbare än det spolas bort.
Blockerar funktioner,
vållar inflammation, och kan leda till Alzheimer.
ALZHEIMERS SJUKDOM
Det är mycket Chris kan börja göra direkt
för att sova längre och med bättre kvalitet.
LIVSLÄNGDSEXPERT
Att skapa enkla vanor,
som att lägga sig och vakna på regelbunda tider,
minska stressen innan man ska sova,
och inte läsa mejl eller kolla sociala medier.
Det är enkelt när han tältar i skogen.
Men om han inför dessa förändringar när han kommer hem
så kommer det att gynna hans framtida kognitiva hälsa.
En hälsosam sömnrutin är inte det enda
som Chris borde införa.
Bra.
Många av de vanor han redan lagt sig till med
kan bidra till att motverka hjärnsjukdomar senare i livet.
Sådärja!
Genom att fasta i perioder och ha en diet rik på grönsaker och fisk
så bekämpar han att cellerna åldras vilket bidrar till Alzheimers sjukdom.
Ska jag skratta eller gråta?
Att minska sin stress borde också bidra till att skydda hans minne.
Och att exponera sin kropp för extrema temperaturer
har visat sig att avsevärt minska risken för alzheimer.
Kunde du sova? Det var rätt så vått.
Det var vackert med vattenfallet i bakgrunden.
-Vattenfallet sjöng mig till sömns. -Ja.
Det är dag två och efter att ha sovit gott
känner jag mig uppfriskad.
Jag har bara varit ett dygn utan min mobil och epost
men mina tankar är klarare och jag är lugnare.
Och jag ser fram emot vad som väntar.
Vet du vilken riktning vi ska ta i dag?
Fortsätta åt nordväst?
Finns det någon sol?
Solen visar sig nog senare.
Vi kommer nå Wrights utkik förhoppningsvis i tid för corroboree.
Vi är på väg mot Wrights utkiksplats,
det är en väldigt speciell mötesplats för aboriginer i det här området.
Förr i tiden brukade olika stammar träffas här.
Vad är en corroboree? Vad kommer att hända?
Tre stammar kommer att mötas,
och vi kommer att dansa, det handlar om att dela med sig av kunskap
-och uppskatta landet tillsammans. -Ja.
Det handlar om att känna samhörighet med något utanför sig själv.
Precis, exakt så. Det har inte varit en corroboree här uppe
på över hundra år. så det blir speciellt
och väldigt kraftfullt och spirituellt upplyftande.
Det börjar bli brantare.
Har du bergsklättringsutrustning?
Jag gör ett försök.
Den andra dagen har en annan sorts utmaning för Chris.
För att ta sig till Wrights utkik
måste han och Otis klättra upp längs en bergssida.
Man tänker på det som träning för kroppen
men det är lika mycket träning för hjärnan.
Du ser ut som en bergsget.
Ja.
Allt gymmande, du skulle kunna bära upp mig.
När vi tränar
producerar vår kropp ett ämne som fungerar som gödsel för hjärnan.
Det uppmuntrar neuroner att växa och förbli friska.
-Vi närmar oss. -Vi är snart framme.
Och flera studier visar att regelbunden motion i medelåldern
kan minska vår risk att få Alzheimers sjukdom
med nästan 50 procent.
Och träning kombinerat med en kognitiv utmaning
visar sig vara ett extremt kraftfullt verktyg
i kampen mot demens.
Även när vi blivit äldre.
MAGDEBURG TYSKLAND
Min mor dog för fem år sedan
och tyvärr hade hon demens.
Och det är något jag tänker på,
tänk om det kommer att hända,
eller kan hända mig.
En, två, tre, fyra.
Varje vecka går 77-åriga Gudrun på danslektion.
Ibland känner jag mig inte lika bra som för trettio år sedan.
Men mest hela tiden,
är jag i ganska god form.
Men det här är ingen vanlig danslektion. Det är en vetenskaplig studie.
Målet är att få reda på om huruvida dansträning
är bättre för den åldrande hjärnan än vanlig träning.
Att dansa handlar om att lära sig komplicerade rörelser.
TYSKA CENTRET FÖR NEUROGENERATIV SJUKDOM
Inte som på en cykel där man gör repetitiva rörelser.
Vi tror att dans är ett bättre sätt att förbättra hjärnfunktion
eftersom det är en kombination av kognitiva och fysiska utmaningar.
Forskare har upptäckt att våra hjärnor har förmågan att växa och utveckla
nya kopplingar även när vi är äldre.
Jag är försökskaninen!
Notger och hans team vill ta reda på hur effektivt dansprogrammet är
på att stimulera den tillväxten.
De letar efter tecken på positiv förändring
i området i hjärnan som är avgörande för minnet.
Visa mig den främre delen av hippocampus.
Man kan se en ökning här.
Det ser väldigt bra ut.
Det var en stor lättnad för våra resultat visar
att dans har en fantastisk potential
att förbättra hjärnans funktion och struktur.
Och vi hoppas verkligen att dans kommer att kunna förebygga
fall av demens i framtiden.
Det är inte bara Gudruns resultat som är imponerande.
Dansgruppens tillväxt i hippocampus
var bättre än hos dem som ägnat sig åt vanlig träning.
Resultaten var verkligen överraskande för mig.
Så jag ger mig själv en klapp på axeln
och säger "bra jobbat".
Vi har klättrat i några timmar och äntligen
känns det som om Wrights utkiksplats är inom räckhåll.
-Rakt upp här? -Ja.
Är det rätt plats?
-Duktigt, kompis. -Bra gjort.
Bra jobbat.
Vi klarade det. Utan en mobil, gps, eller ens en karta.
Med bara en sak som folk använt i miljontals år för att navigera.
Våra hjärnor.
Därifrån gick vi.
-Långt. -Det är en lång väg.
Det ger lite perspektiv, eller hur?
När jag ser hur långt Otis och jag har gått,
och skönheten hos landskapet,
tänker jag på vad den äldste sa till oss innan vi gav oss av.
"Lyssna med era egna öron och se med era egna ögon."
Nu förstår jag precis.
Om vi tar bort oljudet och verkligen lyssnar på naturen
så lever vi bättre.
Det har varit två långa dagar
men vi tog oss hit för corroboreen, samlingen.
Å de tre stammarnas vägnar vill vi bjuda in er att dansa med oss.
-Visst. Tack. -Ja.
-Jag är ingen vidare dansare. -Det gör inget!
Jag trodde att jag bara skulle titta på.
Nu är jag verkligen nervös.
-Paddla till vänster, höger. -Paddla till vänster, höger.
Lågt, lågt, axel, axel.
Okej.
Det är ett sådant fint välkomnande från alla här
och uppmuntrande så jag kom in i det ganska fort.
Och jag tittar på Otis
och... börjar se hur mycket det betyder för honom.
Att de tre stammarna möts.
Jag känner mig stärkt. En känsla av tillhörighet också.
För denna samling är till för att väcka våra förfäder
i minnena och våra historier från marken.
Jag skapar inte bara nya, vackra minnen...
jag får också dela det med Chris och vi kan prata om det
under åren som kommer.
Jag inledde den här resan med oron
att jag kan förlora mina minnen när jag blir äldre.
Men jag har insett hur mycket som ligger i mina egna händer.
Receptet är enkelt. Äta och sova bra.
Utmana min hjärna och kropp med nya upplevelser,
och uppleva naturen
utan distraktionerna och stressen i det moderna livet.
Och viktigast av allt, dela allt detta med dem jag älskar.
Ingen av dessa enkla handlingar är någon bitter medicin.
Det är saker jag redan älskar att göra.
Saker jag vill göra oftare.
Och förhoppningsvis kommer jag inte bara leva ett längre och bättre liv
och ge min familj och mina vänner glädje som min farfar gjorde
utan även skapa nya kära minnen tillsammans
som kommer finnas hos mig resten av livet.
Undertexter: Jessica Carleson