Raz som čítal scenár, kde bola replika:
„Ak nemám spomienky, existoval som vôbec?“
A stále si to pamätám.
Spomienky nám majú vydržať večne.
Formujú nás, vďaka nim sme tým, kým sme.
Dobrý zásah, synak.
Myšlienka, že...
si nebudem pamätať život, ktorý som prežil,
alebo svoju ženu a deti.
To je asi moja najväčšia obava.
Nedávne správy ma prinútili
zamyslieť sa nad tým ešte viac.
Keď som začal objavovať spôsoby, ako žiť lepší a dlhší život,
absolvoval som celý rad testov...
-Ako sa máte? -...u odborníka na dlhovekosť, dr. Attiu.
-Ako to dnes ide? -Dobre.
Absolvovali ste takpovediac miliónové vyšetrenia.
Máme všetky možné krvné testy
a pozrel som sa na všetky gény vo vašom tele.
Vaše výsledky celkovo vyzerajú fantasticky.
Myslím, že pri pohľade na vás zvonku
je zjavné, ako sa o seba staráte.
Našli sme však pár vecí, ktoré vyvolávajú obavy.
Aha.
Niektoré genetické testy, ktoré sme robili,
skúmali gén na proteín zvaný APOE.
Máte veľmi zriedkavú kombináciu, teda máte dve kópie APOE4,
jeden súbor od mamy a jeden od otca.
A čo to presne znamená?
Znamená to, že máte zvýšené riziko Alzheimerovej choroby.
O koľko vyššie?
Pravdepodobne osemkrát až desaťkrát vyššie
než u priemerného človeka.
Aha, jasné. Fajn.
Viete, že...
Stále si myslíte, že budete žiť navždy,
hlavne, keď ste mladý.
A keď vám zrazu povedia:
„Toto ťa môže zničiť,“
zaskočí vás to. Na chvíľu ma to odrovnalo.
Viem, že je ťažké predstaviť si to, ale...
verím tomu, že ak podnikneme všetky možné kroky,
môžeme znížiť vaše riziko tak, aby bolo ako u ostatných.
Jasné.
Nemyslím si, že mi veríte, keď vám to hovorím,
ale časom podľa mňa uveríte.
To, že máte tento gén, je pravdepodobne požehnanie.
Pretože mi to dá motiváciu...
Áno. Motivuje vás to, aby ste už teraz podnikli kroky,
o ktorých by väčšina ľudí vo vašom veku ani nepremýšľala,
-kým nebudú mať cez 50 alebo 60. -Áno.
Väčšinu svojho života som si dával veľký pozor
na zdravie a dobrý životný štýl,
zaujímalo ma, ako byť silnejší a zdravší a podobne.
Ale nikdy som sa poriadne nezameriaval na zdravie svojho mozgu.
Tieto správy všetko menia.
Toto je test na kontrolu funkcie predného laloku a plánovania.
Pozerajte sa, čo robím, a potom to zopakujete.
Dobre? Začíname.
Preto som sa stretol s uznávanou neurologičkou Dr. Sharon Shaovou.
Počkajte.
Bolo to... Musím to vidieť znova.
Myslím, že tak ako všetci, aj ja si chcem zachovať pamäť
tak dlho, ako to je možné, a nebyť niekde v kúte
neschopný fungovať.
Samozrejme, ste očividne naozaj zdravý,
ale po tridsiatke náš mozog začne degenerovať.
Vrchol zažívame v mladosti, ako dvadsiatnici.
Takže musíme posilniť a udržať čo najviac, ako sa dá.
Nemôžete povedať: „Dobre, mám 60, teraz sa zameriam na svoj mozog.“
Áno.
Lebo Alzheimerova choroba a iné
sa vyvíjajú 15 až 20 rokov predtým, než sa prejavia príznaky zasahujúce pamäť.
Celkom dobre sa stravujem. Veľa cvičím.
Čo ešte môžem robiť, čím sa zlepší zdravie môjho mozgu?
Rovnako, ako venujete čas precvičovaniu tela...
Áno.
...musíte venovať čas precvičovaniu mozgu.
Nové výzvy môžu stimulovať neurónové spojenia,
aby sa šírila takzvaná neuroplasticita,
a tá môže naozaj zlepšiť kognitívnu funkciu.
Dáme vám teda niečo nové.
Dáme vám niečo, čo bude skutočnou výzvou pre váš mozog.
Aby sme Chrisovi pomohli ochrániť spomienky, chceme,
aby si dal pauzu od bežného života...
NEUROLOGIČKA, STANFORDOVA UNIVERZITA
...odpojil sa od technológie a šiel do divočiny.
Nádhera, že?
Tento pohľad si zapamätajte.
Chris nebude mať nič, čo ho bude rozptyľovať, telefón, GPS,
bude sa musieť zžiť s okolím...
a nájsť cestu vnútrozemím, pričom použije len mozog.
Je ľahké sa tu stratiť.
Som rád, že si tu, lebo ja nemám poňatia.
Už som stratený.
A keďže pre kognitívnu funkciu je dôležitý sociálny kontakt,
pôjde s ním kamarát, umelec Otis Hope Carey.
To vyzerá na dosť dobré táborisko,
tam pod vodopádom.
Je to dobrý bod na zapamätanie.
Tam skončíme túru.
-Tam? -Áno.
Ako sa tam dostaneme?
Táto výzva je niečo ako výcvik pre mozog,
spôsob, ako Chris odštartuje
celoživotnú prax, ako udržať mozog zdravý.
TELO BEZ HRANÍC S CHRISOM HEMSWORTHOM
5. DIEL PAMÄŤ
KRAJINA NÁRODOV DJANGADI, ANEWAN A KUMBAINGGAR
AUSTRÁLIA
ABORIGÉNI A OBYVATELIA OSTROVA TORRES STRAIT
SA UPOZORŇUJÚ, ŽE TENTO PROGRAM MÔŽE OBSAHOVAŤ
SNÍMKY, HLASY A VIDEOZÁBERY ZOSNULEJ OSOBY.
Vítam vás v krajine národa Djangadi, národa Anewan
a národa Kumbainggar.
Je to spoločná krajina troch kmeňov.
Je to domovina predkov môjho kamaráta Otisa.
Niekoľko rokov sme snívali, že si spravíme výlet a preskúmame to.
Takže keď Sharon navrhla dobrodružstvo v divočine,
vedel som, že to bude ideálna lokalita.
Toto miesto je mimoriadne vhodné na našu výpravu,
lebo v tejto časti sveta sa prepája krajina a spomienky.
Telo, myseľ a duch.
Volám sa Otis Hope Carey.
Som z národa Kumbainggar a z národa Bundjalung.
Domorodí obyvatelia žijú v Austrálii vyše 60-tisíc rokov,
takže máme veľmi pevné spojenie s matkou Zem.
V kultúre prvých národov veríme, že pamäť je v kameňoch,
vo vode, vo vetre aj na oblohe.
Takže ak si sadneme a budeme počúvať, začujeme, ako k nám hovoria predkovia.
Dúfame, že na svojej ceste
budete počuť, ako k vám hovorí naša krajina.
Počúvajte zvuky tohto sveta svojimi vlastnými ušami,
nie ušami druhých.
Viďte svet vlastnými očami, nie očami druhých.
Starejší nám dávajú povolenie kráčať po ich zemi
a jeden hovorí:
„Počúvajte vlastnými ušami...
„a pozorujte vlastnými očami.
„Zostaňte verní tomu, kým ste.“
To mi skutočne udrelo na strunu a oslovilo niečo
hlboko vo mne. Je to nádherné.
Najbližšie dva dni
budú Chris a Otis musieť nájsť cestu
tisíckami metrov štvorcových divočiny.
Dobre. Takže tu začíname a potom smerujeme tadiaľto, áno?
Mentálna výzva sa však už začala,
keď si plánujú cestu a snažia sa ju zapamätať.
A potom vyjdeme na tento hrebeň, hej?
Áno.
Najskôr sa vydajú na sever otvorenou krajinou pretínanou lesom.
Sponad vodopádu prejdeme sem a narazíme na potok,
a odtiaľto pôjdeme kam?
Zmeníme smer, keď sa dostaneme k tejto riečke.
Potom musíme ísť po prúde.
Musia nájsť rieku, na ktorej je niekoľko vodopádov,
ktorá ich zavedie k miestu,
ktoré by mohlo byť dobrým táboriskom na prenocovanie.
Takže na druhý deň túry zamierime z táboriska na sever.
Máš tam fotku.
Ide tadiaľ trasa alebo musíme...
Nie, pôjdeme vlastnou trasou.
Napokon musia vyšliapať strmým svahom ku konečnému cieľu,
vyhliadke Wrights Lookout.
Takže trasa. Les, hrebeň, vodopád,
les, hrebeň, vodopád.
Po vodopáde vyšliapať k otvorenej krajine...
určite sa stratím.
Dobre. Som rád, že si tu.
Ale kým Chris a Otis vyrazia, ešte jedna vec.
Odovzdajte mi telefóny.
Dobre, nech sa páči.
Ďakujem. To je všetko?
-To je všetko. -Už sú všetky.
Ešte jeden. Tento.
Takže, pre koho to bude ťažšie?
Asi pre Otisa. Často visí na telefóne, takže...
to pre neho bude drsné, že, kamarát?
Veľa šťastia.
Bude pršať.
Myslíš, že ideme správnym smerom?
Len kráčaj. To je to najlepšie, keď sa stratíš, nie?
Je to trochu ťažšie, keď úplne zmizlo slnko.
Keď sa poobzeráme, kde je najjasnejšia časť oblohy?
Tam.
Je to buď slnko, alebo vesmírna loď. Prikláňam sa k slnku.
Takže sever, západ. Máme ísť tadiaľto.
Áno, asi áno.
Poďme na to, kamarát.
Chrisa a Otisa som nechala prechádzať divočinou
bez akejkoľvek pomôcky na navigáciu z konkrétneho dôvodu.
Takže, čo povieš?
Tá rokľa je teraz tam? Vyzerá to tak.
Áno, asi tadiaľto.
Proces hľadania správneho smeru, ktorým ísť,
je jedna z najzložitejších úloh, ktorú náš mozog môže vykonať.
Po hrebeni, nasledovať vodu, potok, vodopád, doľava.
Áno, je to dobré.
Spolieha sa pri tom na oblasť mozgu, ktorá je dôležitá pre spôsob,
akým spracúvame svet okolo.
Volá sa hipokampus, pamäťové centrum mozgu.
PAMÄŤ HIPOKAMPUS
Hipokampus je malá štruktúra v tvare morského koníka,
ktorá sa nachádza po ľavej aj pravej strane mozgu.
Predstavte si ho ako mapu, kde máme uložené všetky spomienky
a ako sa k nim dostať.
PROMÓCIE – PRVÁ MOTORKA – DIEŤA ZLOMENÁ NOHA – SURFOVANIE
Ako starneme, hipokampus sa scvrkáva a je to jedna z prvých oblastí,
ktoré zasahujú choroby ako Alzheimer.
Ale keď ho stimulujeme činnosťami ako orientácia v priestore,
je väčší a zdravší, lebo sa formujú nové spojenia
a vznikajú nové mozgové bunky.
Vedci sa domnievajú, že čím silnejší máme hipokampus,
tým väčšie máme šance odolať úbytku kognitívnych funkcií spojenému s vekom.
Nepoužívať GPS a orientovať sa sám
je niečo, čo vie Chris jednoducho zaradiť k denným činnostiam.
Je to jednoduchý a účinný spôsob, ako udržať mozog aktívny,
takže by mal byť silný a odolný.
Teraz bude asi pred poludním.
Áno, asi áno.
Sever, východ, juh, západ.
To je sever, takže sa vyberiem tadiaľ.
Tam je rieka.
Áno.
Mám pocit, že sa približujeme k cieľu.
Páni. Tekutý piesok.
Ako vo filme Nekonečný príbeh, močiare smútku.
Pamätáš si Nekonečný príbeh?
-Nie. -Nekonečný príbeh. Nevidel si to?
-Nie, asi nie. -Otis.
Ako malý som veľmi nepozeral televíziu.
Pamätáš si tie staré televízory, kde si musel hýbať anténou?
-Áno. -Mali sme taký.
Jasné. Ale nemusel si len hýbať anténou,
musel si stáť v správnej časti izby.
Áno.
Hej. „Neseď tam, oci.
-„Bude rozmazaný obraz.“ -Áno.
Pobyt v prírode má pre mňa nostalgický nádych...
byť ďaleko od miest a civilizácie.
Keď si vybavím tie najstaršie spomienky,
tie, ktoré formovali moju osobnosť, to sú chvíle,
ktoré si chcem uchovať navždy.
Vyrastal som v Severnom teritóriu, v pustatine,
štyri a pol hodiny od najbližšieho mesta,
a ani som nemal topánky, lebo bolo príliš horúco.
Celý čas sme v podstate trávili vonku.
Moja najstaršia spomienka...
Bol som ešte malý, mal som asi štyri.
Spomínam si, že otec šiel niekoho vyzdvihnúť na letisko,
to bol vlastne len pás hliny vo vnútrozemí.
Vyrazil som ho hľadať a potom som len kráčal ďalej.
Pamätám si tú suchú praskajúcu horúčavu.
Červený piesok, čo sa dostane všade,
na kožu, do vlasov, na oblečenie.
Mal som pocit, že mi horia chodidlá.
Plakal som. Nevedel som, kde je otec.
Ale zrazu sa vynoril spoza kopca.
Bol v zjavnej panike, nechápal, čo robím
vo vnútrozemí, kam som sa vybral sám.
Vtedy som celkom nerozumel, čo sa deje
alebo čoho sa bojí.
Pamätám si však to teplo a útechu jeho objatia, kde som sa cítil v bezpečí.
-Rovno hore? -Áno.
Ako cvičebný stroj StairMaster 2000.
-Si smädný? -Áno.
-Aj ja sa napijem. -Hej.
Krása.
Normálne by si fotil a...
Nepočúval. Pozeral by si cez kameru telefónu.
Áno.
Je skvelé byť tu a nerušený.
Všetky zmysly sú tu vyostrené.
Všetky tie vône, všetko, čo chytíš, zvuk.
Nie je prekvapivé, že Chris sa cíti viac nabudený.
Náš mozog sa vyvíjal v prírode
a niektoré štúdie dokazujú,
prečo považujeme svet prírody za osviežujúci.
Z výskumu vyplýva, že ak sme v mestskom prostredí,
všetky človekom vytvorené vizuálne vzorce, rušivé zvuky a rozptýlenia
si vyžadujú veľa mentálnej energie, ktorú majú kľúčové časti mozgu spracovať.
POSTERIÓRNA ALFA AKTIVITA ENERGIA
To znamená, že to zasiahne
pamäť, riešenie problémov a sústredenie.
KOGNITÍVNA ZÁŤAŽ
Vedci si však myslia, že naše mozgy sú naladené tak,
že pohľad na prírodu a jej zvuky spracúvajú oveľa ľahšie.
Namiesto preťaženia
sa nám kognitívne schopnosti obnovia do plnej sily.
A to nie je všetko.
Čas strávený v prírode znižuje stres,
a to je dobré pre riziko Alzheimera a našu dlhovekosť.
Vlastne už len 20-minútová prechádzka v parku
bez kontrolovania telefónu
významne znižuje úrovne
stresového hormónu kortizolu.
-Nechceš ísť prvý? -Pôjdem.
Čo keby som šiel prvý? Ak sa pošmyknem, nič také sa nestane.
Ale stane. Budem ťa musieť niesť. Stane sa veľa.
Práve to som myslel, si silnejší ako ja.
Otis je super chlap.
Má zmysel pre humor. Je veľmi milý.
Otis!
-Pomôž mi. -Ale spadol si elegantne.
Musím povedať.
A je aj vynikajúci umelec.
Všetko tvoje umenie je pohľad z vtáčej perspektívy, však?
Áno, veľa vecí. Áno.
Je v podstate topografické, tak by sa dalo nazvať.
Používam mnoho tradičných symbolov, ale...
trocha ich zjemňujem, sú expresívnejšie.
Pripomínam aj, odkiaľ sú, ich skutočný význam.
Vezmem staré tradičné umenie, staré tisícky rokov,
a zmodernizujem ho.
Dávam nový nádych starým spôsobom.
Každá čiara a každá bodka v mojom diele...
presne ako každý kameň, každá rieka a každý strom,
je spomienkou.
Myslím, že preto, že Chris vyrastal tam, kde ja,
kde je obrovská domorodá komunita, rozumie mojim obrazom.
A podľa mňa práve preto spolu tak dobre vychádzame.
Mali sme si kúpiť kanoe.
Lepší by bol bodyboard.
Tráviť čas s inými ľuďmi je dobré pre náš mozog.
Sme spoločenské tvory a interakcia s inými nás môže podnietiť
naučiť sa niečo nové, vyvolať nové nápady alebo spôsoby nazerania na svet.
Keď sme však izolovaní, riziko vzniku demencie
je asi o 50 percent vyššie.
Takže zo všetkého, o čom vieme, že to môže chrániť našu dlhovekosť,
sú ľudia okolo nás možno to najdôležitejšie.
Takže ak budeme pokračovať tadiaľto, mali by sme prísť k táborisku, nie?
Áno. Táborisko je pod vodopádom.
Stojíme teda nad vodopádom
a Otis ukazuje, kde by sme mohli táboriť.
Nevidím však žiadnu cestu dolu. Ani on.
Je jedno riešenie.
Ty kokos.
Hneď som ožil.
To mi teda vyčistilo hlavu.
A tak premýšľam,
dúfam, že aj ako starý chlap budem skákať bomby do vody.
Odvtedy, ako som dostal výsledky testov, som veľa premýšľal
o starnutí a o tom, ako asi bude vyzerať môj život.
Správy o tom, že mám zvýšené riziko Alzheimerovej choroby,
by asi nemali byť úplným prekvapením.
Môj starý otec má Alzheimera.
A...
Zhoršuje sa mu pamäť, už niekoľko rokov.
Je to ťažké, lebo keď je bdelý, robí si starosti,
lebo si uvedomuje, kto je kto a prečo... kde to je?
Je to skľučujúce a desivé.
Najživšie spomienky naň mám, ako s ním sedíme v garáži.
Pomáhal nám vyrábať predmety z dreva.
Robil nám meče,
malé napodobeniny pištolí a pušiek a podobne.
Pamätám si, že bol veľmi trpezlivý, keď sme tam búchali a trieskali,
rezali a ničili veci.
Mám s ním krásne spomienky, za ktoré som veľmi vďačný...
aký bol starostlivý a dobrý.
Je to krásny človek.
Takže tvoj starý otec má Alzheimera?
Áno. Nepamätá si, kto sme,
svoje vnúčatá, ale dokonca ani svoje deti.
Zabúda. Trhá mi to srdce.
Máš preto obavy, že aj ty skončíš v takej situácii?
Je to ako pri všetkom, čoho sa bojíš, buď ťa to odrovná,
alebo motivuje, aby si to prekonal, urobil všetko preto,
aby si to napriek všetkému zvládol. O tom to je, nie?
Urobiť všetky možné preventívne opatrenia
na zachovanie zdravého mozgu.
Zahŕňa to pozitívnu energiu v porovnaní s tým,
na koľko emailov musím odpísať
alebo aké recenzie získa môj film,
či budem ešte niekedy pracovať.
Dnešná túra nás zmohla, a tak sme sa rozhodli ísť spať.
Ale nezávisle od toho, aký som unavený, uvoľniť sa pred spaním je často boj.
Práve spánok bol jeden z hlavných aspektov,
na ktoré sa zameral Dr. Peter Attia pri našej konzultácii.
Chris, povedzte mi, ako spíte.
Povedali by ste, že spíte dobre?
Nie, nespím veľmi dobre. Často sa v noci budím.
Pamätám si, že už ako malý. Aj mama mi to teraz hovorí.
Z nejakého dôvodu mi noc a spánok zosilnili
všetky možné obavy, ak som mal pre niečo pocit viny.
Mal som pocit, že som niečo urobil zle, robil som si starosti.
Doteraz to tak mám.
Mnohé z toho, čo opisujete, vaše prekážky spánku,
zjavne pramenia z takzvanej opičej mysle, ktorú všetci máme.
Sú to vlastne neurózy, toky myšlienok.
Spánok nie je pasívna činnosť. Nie sme pri nej v bezvedomí.
Je to vlastne aktívny čas, keď sa uzdravuje mozog.
A vo vašom prípade, Chris, keďže máte zvýšené riziko,
chceme brať váš spánok vážne.
Vieme, že čo i len jedna noc, keď vynecháme spánok,
vedie k určitej akumulácii toxínov v mozgu,
pre ktoré sú ľudia náchylní na Alzheimerovu chorobu.
Takže spánok má krátkodobo pozoruhodné regeneračné účinky,
ale nesie so sebou aj značnú ochranu pred chronickými ochoreniami.
Funguje to takto. Keď spíme, odpad, ktorý sa vytvorí počas dňa,
sa odplavuje akousi upratovacou službou,
ktorú nazývame glymfatický systém.
Ako starneme, a hlavne pri nedostatočnom spánku,
je to čistenie lajdácke.
Škodlivý odpad sa ukladá rýchlejšie, než sa dokáže odpratávať.
Dochádza k upchávaniu,
vznikajú zápaly a potenciálne to vedie k Alzheimerovi.
ALZHEIMEROVA CHOROBA
Je veľa vecí, s ktorými Chris môže hneď začať,
aby sa mu zlepšila dĺžka a kvalita spánku.
LEKÁR ZAMERANÝ NA DLHOVEKOSŤ
Môže si osvojiť jednoduché návyky,
napríklad chodievať spať a vstávať v rovnaký čas,
pred spaním obmedziť stres,
nekontrolovať si email ani sociálne médiá.
Je to ľahké, keď stanuje v lese.
Dúfajme však, že ak si tieto zmeny osvojí aj doma,
bude to skutočným prínosom, pokiaľ ide o jeho budúce kognitívne zdravie.
Zdravý spánkový režim nie je jediná vec,
ktorú by Chris mal dodržiavať.
Dobre.
Mnoho návykov, ktoré už má,
mu pomôžu zabrániť ochoreniu mozgu v staršom veku.
Výborne!
Ak sa bude pravidelne postiť a jesť veľa zeleniny a rýb,
bude bojovať proti starnutiu buniek, ktoré prispieva k Alzheimerovej chorobe.
Neviem, či sa mám smiať alebo plakať.
Ak podnikne kroky na zníženie úrovne stresu, pomôže mu to chrániť pamäť.
A vystavovanie tela extrémnym teplotám
je preukázaným spôsobom, ako značne znížiť riziko Alzheimera.
Ako si sa vyspal? Bolo tu celkom mokro.
Bolo to krásne s tým vodopádom v pozadí.
-Vodopád bol ako uspávanka. -Áno.
Máme druhý deň a keďže som sa dobre vyspal,
cítim sa sviežo.
Viem, že som bez telefónu a emailov len deň,
ale už teraz mám jasnejšiu a pokojnú myseľ.
A teším sa na to, čo príde.
Vieš, ktorým smerom dnes pôjdeme?
Pokračujeme na severozápad?
Vyšlo už slnko?
Podľa mňa sa ukáže trochu neskôr.
Ideme na vyhliadku Wrights Lookout a snáď to stihneme na stretnutie národov.
Vyhliadka Wrights Lookout, kam smerujeme,
je veľmi špeciálnym miestom stretnutí domorodých obyvateľov tejto oblasti,
kde sa v minulosti stretávali rôzne národy.
Čo presne je to stretnutie? Čo máme čakať?
Stretnú sa tri národy
a budeme musieť tancovať. Ide o výmenu poznania
-a spoločný obdiv krajiny. -Aha.
Ide o pocit spojenia s niečím, čo je mimo nás samých.
Áno, na sto percent. Takéto stretnutie sa tu nekonalo
už vyše sto rokov, takže to bude naozaj výnimočné
a zároveň veľmi silné a duchovne obohacujúce.
Začína to byť strmšie.
Máš výbavu na lezenie po skalách?
Pokúsim sa vyjsť.
Druhý deň túry predstavuje pre Chrisa iný druh výzvy.
Cestou na vyhliadku Wrights Lookout
musia s Otisom vyjsť hore svahom.
Aj keď by ste to považovali za cvičenie pre telo,
je to rovnaké cvičenie aj pre mozog.
Vyzeráš trochu ako kamzík, človeče.
Áno.
To je tým posilňovaním. Mohol by si ma hore vyniesť.
Keď cvičíme,
naše telo vytvára chemickú látku, ktorá funguje ako hnojivo pre mozog.
Podporuje vznik a zdravie neurónov.
-Blížime sa. -Už sme skoro tam.
Z viacerých štúdií vieme, že pravidelné cvičenie v zrelom veku
môže znížiť naše šance dostať Alzheimerovu chorobu
takmer o 50 percent.
A cvičenie v kombinácii s kognitívnou výzvou
sa ukazuje ako mimoriadne mocný nástroj
v boji proti demencii.
Aj keď sme už starší.
MAGDEBURG NEMECKO
Moja mama zomrela pred piatimi rokmi
a žiaľ, trpela demenciou.
Áno, nosím to niekde vzadu v hlave,
prepána, stane sa to alebo sa to môže stať aj mne.
Jeden, dva, tri, štyri.
70-ročná Gudrun každý týždeň navštevuje miestnu hodinu tanca.
Niekedy sa necítim tak dobre, ako som sa cítila pred 30 rokmi.
Ale celkovo
mám pomerne dobrú kondičku.
Nie je to však obyčajná hodina tanca. Je to vedecká štúdia.
Jej cieľom je zistiť, či je aktivita ako tanec
prospešnejšia pre starnúci mozog než obyčajné cvičenie.
Pri tanci sa učíme zložité pohyby.
NEMECKÉ STREDISKO PRE NEURODEGENERATÍVNE OCHORENIA
Je to iné ako sedieť na bicykli, kde robíte opakovaný pohyb.
Myslíme si teda, že náš tanec je lepší spôsob, ako zlepšiť funkciu mozgu,
lebo zahŕňa kombináciu kognitívnej a fyzickej výzvy.
Vedci zistili, že náš mozog má kapacitu rásť a vytvárať
nové spojenia aj v staršom veku.
Som pokusný králik!
Notger a jeho tím chcú zistiť, nakoľko efektívny je tanečný program,
pokiaľ ide o stimuláciu tohto rastu.
Hľadajú znaky pozitívnej zmeny
v tej oblasti mozgu, ktorá je dôležitá pre pamäť.
Ukáž mi prednú časť hipokampu.
Tu je vidieť zväčšenie.
Vyzerá to veľmi dobre.
Bola to veľká úľava, lebo naše výsledky ukazujú,
že tanec má obrovský potenciál
pri zlepšovaní funkcie a štruktúry mozgu.
Veľmi dúfame, že tancom sa bude v budúcnosti môcť
predchádzať prípadom demencie.
Pôsobivé výsledky však nedosahuje len Gudrun.
U tanečnej skupiny sa preukázal väčší rast v hipokampe
v porovnaní s ľuďmi, ktorí sa venovali tradičnému cvičeniu.
Výsledky ma naozaj prekvapili.
Tak trochu sa tľapkám po pleci
a hovorím si, dobrá práca.
Šliapali sme nahor niekoľko hodín a konečne
máme pocit, že vyhliadka je v dohľadnej vzdialenosti.
-Rovno sem hore? -Áno.
Sme na správnom mieste?
-Dobrá práca, kamoš. -Výborne.
Paráda.
Zvládli sme to. A to všetko bez telefónu, GPS či mapy.
Za pomoci jednej veci, ktorú ľudia používali tisícročia na pohyb po Zemi.
Nášho mozgu.
Odtiaľ sme vyšli.
-Je to ďaleko. -Áno, ďaleko.
Ponúka ti to inú perspektívu, že?
Pozriem sa, koľko sme s Otisom prešli,
na krásu tejto krajiny,
a spomeniem si, čo nám pred odchodom povedali starejší.
„Počúvajte vlastnými ušami a pozerajte vlastnými očami.“
A teraz to dáva dokonalý zmysel.
Ak zablokujeme hluk a naozaj sa ponoríme do sveta prírody,
budeme žiť lepšie.
Boli to dlhé dva dni,
ale dostali sme sa sem na stretnutie, zhromaždenie.
V mene troch národov vás chceme pozvať, aby ste s nami tancovali.
-Iste. Ďakujeme. -Áno.
-Mne tanec veľmi nejde. -To nevadí!
Naozaj som si myslel, že budem len pozorovateľ.
A teraz sa cítim dosť nervózny.
-Zabrať doľava. Zabrať doprava. -Zabrať doľava. Zabrať doprava.
Dole, dole, plece, plece.
Dobre.
Všetci nás tu tak krásne privítali
a povzbudili, že sa celkom rýchlo do toho dostanem.
A pozriem sa na Otisa
a začínam chápať, čo to pre neho znamená.
Stretnutie týchto troch národov.
Cítim sa silný. Mám tiež pocit, že niekam patrím.
Lebo toto zhromaždenie má prebudiť našich predkov
v spomienkach a našich príbehoch zo zeme.
Nielenže si vytváram nové a nádherné spomienky...
ale zažívam to s Chrisom a budeme sa o tom môcť rozprávať
ešte niekoľko rokov.
Túto cestu som začal s obavami,
že keď budem starší, môžem prísť o spomienky.
Uvedomil som si však, že to mám zväčša vo svojich rukách.
Recept je ľahký. Dobre jesť a spať.
Ponúkať mysli a telu výzvy v podobe nových zážitkov
a ponoriť sa do prírody,
preč od rozptýlenia a stresu moderného života.
A čo je zásadné, robiť to všetko s mojimi milovanými.
Žiadne z týchto jednoduchých činov nie sú trpkou medicínou.
Sú to veci, ktoré aj tak robím veľmi rád.
Veci, ktoré chcem robiť častejšie.
Dúfam, že tak nielen prežijem šťastnejší a hodnotnejší život
a budem robiť radosť svojej rodine a priateľom ako môj starý otec,
ale že si spoločne vytvoríme vzácne nové spomienky,
ktoré si uchovám po zvyšok života.
Preklad titulkov: Petra Činčalová