PROGRAMUL PREZINTĂ ACTIVITĂȚI RISCANTE
EXECUTATE SUB SUPRAVEGHERE MEDICALĂ
Trei, doi, unu, acțiune!
De când joc rolul lui Thor,
mănânc mai mult decât de obicei.
Mănânc 1000 kcal odată.
Înghețată.
Fripturi suculente.
Se duce direct aici.
Hamburgeri, orez, paste, costiță.
Cârnați, pizza, prăjituri, gogoși, hotdogi.
În ceea ce privește mâncarea, sunt ca un câine flămând.
Dar fac mai puține mofturi.
Știu că alimentația e importantă,
dar nu știam că trebuie să nu mănânc nimic
pentru o viață lungă și sănătoasă.
Absolut nimic.
Cel puțin asta spune expertul în longevitate, dr. Peter Attia.
Asta e ultima cină.
Ultima cină.
În încercarea mea de a trăi mai mult și mai sănătos,
el propune să țin post. Pot să beau doar apă
și să nu consum calorii timp de patru zile.
Mulțumesc foarte mult.
Mulțumesc!
Perfect.
Da, e bine că am început cu o cină bogată.
Șase frunze de salată și un morcov.
O facem împreună.
- Da? - Sigur.
E mult mai ușor cu cineva alături.
Foarte bine.
- Vom suferi împreună. - Așa e.
Au mai fost zile fără mâncare.
Dar devin destul de irascibil dacă nu mănânc suficient.
Cu siguranță e dăunător pentru fericirea mea.
E destul de mult. De ce patru zile?
De ce nu mai mult?
Care beneficiul celor patru zile?
Corpul are nevoie de trei sau patru zile
ca să schimbe modul în care reacționează
la absența nutrienților,
- ...e o resetare a sistemului. - Serios?
Crezi că o să rezist?
Ai experiență, ai lucrat cu mulți oameni,
reușesc de la prima încercare?
Sunt convins că în următoarele patru zile
vor exista momente în care te vei simți obosit…
- Lacrimi? - Da.
- Epuizat emoțional. - Frustrat, morocănos…
Dar dacă te gândești mai bine,
modul în care trăim astăzi,
cu acces nelimitat la mâncare
și cu posibilitatea de a mânca de trei ori pe zi…
e o schimbare relativ recentă în cadrul speciei noastre.
Înțeleg.
Strămoșii noștri trăiau adesea zile întregi fără hrană.
Și nu doar atât,
aveau capacitatea de a merge la vânătoare în perioadele de foamete.
Gata, am terminat. A rămas doar un morcov mic.
Mănânci și ultima frunză?
Cum e cu desertul? Comandăm sau nu?
Nu.
Încep să cred că urmează cele mai dificile zile din viața mea.
EXPERT ÎN LONGEVITATE
Cred că va fi greu,
dar eu țin posturi periodice de mulți ani,
iar secretul constă în a-ți ocupa timpul.
Am gândit o provocare pe măsură, care să-l distragă pe Chris.
Vreau să facă ce făceau strămoșii lui.
Vreau să-și vâneze masa.
Dar nu pe uscat, ci în ocean.
Planul e ca după patru zile fără mâncare…
să mergem la Marea Barieră de Corali.
Voi avea aer în plămâni…
un harpon
și voi încerca să mă scufund nouă metri sub apă,
în căutarea peștilor.
Floare la ureche.
CHRIS HEMSWORTH: DINCOLO DE LIMITE
Mulțumesc, Pete!
EPISODUL 3 POSTUL
PRIMA ZI FĂRĂ HRANĂ
Asta e prima zi de post. Am dormit bine,
probabil în jur de șapte ore. Am visat ceva despre post,
dar e ciudat, pentru că nu am început.
Le-am gătit copiilor ouă și șuncă. M-a tentat,
dar e devreme, nu simt că e o amenințare
la adresa postului meu de patru zile.
O să iau eu câinele, în caz că…
Câinele o să înceapă să semene cu o friptură?
Da, aș mânca-o doar la mare nevoie.
Chris se va simți bine la început.
Va folosi energia ultimei mese.
Dar când aceasta se va termina, se va simți mult mai rău.
Dar vreau să păstreze regimul,
pentru toate modurile în care îi va afecta longevitatea.
Postul periodic ar putea fi printre cele mai bune soluții.
Mâncarea conține glucoză,
combustibilul care alimentează trilioane de celule sănătoase.
Dar glucoza hrănește și altceva… celulele parazite.
Celule vechi și avariate care au devenit inutile.
Prin eliminarea de toxine, aceste celule infectează celule sănătoase,
accelerând procesul de îmbătrânire.
Căderea părului, cearcănele,
artrita, cancerul și demența.
Dar cercetătorii au realizat că în timpul postului
nu mai primim glucoză,
iar celulele inutile rămân fără energie, lăsându-le fără putere.
E un câștig pe termen lung, cu un sacrificiu pe termen scurt.
Pentru un gurmand ca mine, sacrificiul e mare.
14 ORE FĂRĂ HRANĂ
Da, îmi e foame. Nu o să reușim.
Mă refer și la prietenii mei.
Doar ei mă pot ajuta să trec prin asta.
Sunt recunoscător că au fost de acord să țină postul cu mine.
Suntem prieteni din liceu.
- Da. - Din școala primară.
Eu sunt Aaron, el e Luke.
Acum lucrăm pentru Chris.
- Suntem prieteni plătiți. - Da, cu beneficii.
- Cu beneficii… - Suntem o familie.
O mică familie.
E bine să avem sprijin moral.
Mergeți până la capăt? Aaron, reziști?
- Da. - Bine.
- Nu. - O să încerci?
Da, o să încerc.
Îi place mâncarea.
Odată, la Londra, s-a supărat teribil că i-am adus
o friptură prea mică.
Aproape că m-a bătut. Era atât de mică.
„Nu vezi cât sunt, de ce mi-ai luat friptura aia?”
N-o să reziste patru zile.
Încep să cedez. Mai sunt câteva zile, nu ore.
Nu pot să merg acasă și să mănânc o porție mare de spaghete.
Cu puțin noroc, la următoarea masă vom mânca un pește suculent.
Dar dacă eu o să fiu pescarul,
am nevoie de antrenament serios.
Peter m-a pus în contact cu cineva care are niște abilități remarcabile.
O să-ți demonstrez rapid. Încep cu o expirație mare.
S-a mărit mult.
- Da. - Incredibil.
Tanya Streeter e un fenomen în materie de oprire a respirației.
A câștigat zece campionate mondiale de scufundări
și își poate ține respirația timp de șase minute.
Oamenii respiră de obicei cu partea de sus a pieptului,
dar sângele nu primește mult oxigen în modul ăsta.
Partea de jos a plămânilor are o capacitate mai mare,
dar nu o putem accesa fără să relaxăm abdomenul.
Înveți să îți umfli stomacul când inspiri.
- Cum te simți? - Sunt gata să stabilesc recorduri.
Să începem.
Țelul e să ajung la semnul portocaliu?
- Da, până acolo și înapoi. - Sunt 50 de metri?
- Nu, în jur de 100. - Serios?
E claustrofobic sub apă.
Da, dar avem un cablu de ghidaj, e cam întuneric.
Am ocazia să văd ce poți, atât psihic, cât și fizic.
Vom vedea.
Pornim când ești gata.
Vizibilitatea era scăzută și plămânii îmi ardeau.
Ceva îmi spunea să renunț, pentru că nu mai aveam aer.
Am încercat să ignor asta,
știam că mai am destul oxigen în plămâni.
Știam că trebuie să fiu aproape.
- Aproape de jumătate. - Nu cred.
- Nici pe departe. - Sunt douăzeci de metri?
Nu cred că sunt 20.
Sunt dezamăgit.
Se pare că am rezistat 27 de secunde.
Sunt surprins cât de ineficient sunt
în materie de scufundări.
Știu că pot să îmi țin respirația câteva minute,
dar când te miști și folosești energie…
lucrurile stau cu totul altfel.
O să fie greu să prind cina sub apă.
Apropo de mâncare…
22 DE ORE FĂRĂ MÂNCARE
Nici nu-mi place broccoli.
Deși am multe lucruri de făcut,
fără mese care să împartă ziua, timpul pare să curgă mai lent.
E aproape ora cinei și mă simt mai rău ca niciodată.
Sunt amețit, slăbit și-mi e foarte foame.
A DOUA ZI FĂRĂ MÂNCARE
Mă simt obosit. Nu am dormit prea bine. M-am trezit des cu senzația de foame,
apoi…
Mă simt lipsit de hrană.
Nu am energie, sunt foarte slăbit.
Acum că pregătesc astea, simt că-mi e foame.
De ce nu mănânci?
Pentru că nu trebuie.
Cât timp?
Patru zile.
De ce?
Nici măcar nu sunt tentat de șunca delicioasă și de ouă.
A doua zi a postului e foarte dificilă.
Principala rezervă de glucoză a corpului,
din ficat și mușchi,
începe să se epuizeze. Drept rezultat,
Chris se simte foarte obosit și morocănos.
Dar trebuie să înțeleagă că e normal
și că există oameni care fac asta în mod regulat.
Și nu numai că nu mor de foame, ci chiar se dezvoltă.
VALEA EYASI, TANZANIA
Hei…
Ai ratat.
Uite, fiule,
dacă nu nimerești ținta,
nu avem ce mânca.
Mai încearcă.
Mă străduiesc, tată…
Așa, bravo!
Isafiri face parte din tribul Hadza.
E vânător.
Ne e foame,
s-a terminat mâncarea.
Bine.
Mâine merg la vânătoare.
O să prind ceva mare.
Foamea face parte din viața noastră.
Nu mâncăm cu zilele.
Dar nu ne temem,
știm că nu vom muri de foame.
Ar trebui să vânăm aici…
Venim din partea cealaltă.
Foamea…
mă face vânător mai bun.
Chiar și după câteva zile fără hrană, oamenii din tribul Hadza
încă au energia de a vâna.
Uite, o balegă de antilopă.
Când o persoană ține post, când nu mai mănâncă…
Cred că e aproape.
…corpul manifestă o superputere.
Când hrana e disponibilă, corpul stochează excesul energetic
sub formă de grăsime sub piele și în jurul organelor interne.
Când hrana se împuținează, grăsimea e trimisă către ficat…
unde se transformă în cetone, o formă alternativă de energie.
Cetonele furnizează energia de urgență,
atât pentru corp, cât și pentru creier.
Odată cu creșterea energiei,
se pare că cetonele îmbunătățesc abilitatea de gândire.
Amplifică abilitatea de a vedea, de a auzi…
și de a simți elemente din jur…
pe care nu le-am percepe în mod obișnuit.
Producția de cetone crește…
exact atunci când vânătorul are nevoie de ele.
Antilopa e acolo…
Când te apropii,
mintea devine atentă la natură.
Animalul e singurul tău țel.
Da, e antilopa.
Am nimerit-o!
Toată lumea e mulțumită
când aduc acasă carne.
Și copiii,
și soțiile sunt bucuroase.
Toată lumea e mulțumită.
Cetonele îi ajută la vânătoare pe oamenii tribului.
Dar sunt sigur că o să am nevoie de propriile cetone
ca să prind un pește peste două zile.
O să te înțep puțin.
39 DE ORE FĂRĂ HRANĂ
Nu a durut prea tare.
Verific cetonele cu două teste.
Ambele indică unu, dar cu timpul, numărul va crește.
- Am altele în sistem? - Da.
O să produc mai multe?
Exact, chiar de zece ori mai multe.
- E destul de puțin. - Înțeleg.
Sper ca astăzi sau mâine să vedem tranziția.
Odată ce treci
de două sau trei zile, o să observi
că începi să te simți ca în Matrix. Începi să vezi lucrurile altfel.
Și celulele inutile?
Crezi că am început să scap de ele?
Da, începe să se întâmple asta.
Cred că se întâmplă odată cu trecerea la cetone.
În timp ce corpul se adaptează la noile condiții,
o să-și schimbe prioritățile
și sperăm să elimine celulele inutile.
Foarte bine.
A început războiul cu celulele moarte, dar cetonele încă nu au apărut.
Asta mă neliniștește, pentru că urmează alte antrenamente.
Nu pot să zic că am energie. Capacitatea de vorbire e…
Se degradează rapid. Voi cum vă simțiți?
Sunt urcușuri și coborâșuri.
- Da, un montagnes russes. - Da…
E un periplu emoțional.
Momentan mă simt bine,
dar diseară o să fiu obosit.
CENTRUL ACVATIC AL UNIVERSITĂȚII GRIFFITH
Urmează încă un antrenament cu Peter și Tanya.
De data asta, vom juca hochei subacvatic.
Ei spun că mă ajută la pescuit.
- Salut, băieți! - Salutare!
Poate s-au gândit că asta mă va ajuta să uit de mâncare.
Ei bine, nu funcționează.
Ce preferi să faci când ții post și ești lihnit?
Să înveți un sport nou!
Nu am nimic cu hocheiul subacvatic, e interesant,
dar vreau să mănânc.
E dificil, dar te va ajuta la pescuit. Îți dă o energie explozivă.
Înțeleg.
Nu știi când trebuie să te scufunzi, trebuie să fii eficient.
- Bine. - Bine?
Da.
Peter e în echipa roșie.
Eu sunt în echipa albastră, numărul șapte.
Iar colegii mei sunt majorete.
Mă simt de parcă fiul meu pleacă pe front. Am emoții.
Îmi fac griji…
Îmi fac griji pentru asta…
Fără asta, nu mai avem serviciu.
Aveți grijă de fața lui!
Vă rugăm să nu îi atingeți fața!
Jocul nu începe prea bine.
Pierde.
Una e să îți ții respirația, dar alta e să fii împins,
forțat și bruscat…
E dificil.
Nevoia de aer mă copleșește.
Dacă pucul ar fi un pește, nu m-aș putea apropia de el.
Bravo, Peter!
Un gol pe cinste.
A sosit momentul pauzei dintre reprize.
- Cum te descurci? - E obositor.
- Știu. - Încerc să calculez...
când să păstrez energia și când să mă scufund.
Cobor când pucul e aproape,
- …nu aștept sub apă. - Da!
Altfel rămân fără energie.
Da, nu aștepta.
Ai destul oxigen.
Totul e mental.
Rezistența ține de psihic.
- Sigur. - Bine?
Încearcă să respiri încet și adânc.
Respiră pe gură.
- E mai bine? - Da.
Foarte bine.
Gata.
Poate e de la discuția din pauză,
dar mă simt puțin diferit.
Nevoia de aer a scăzut.
Mă simt mai eficient în apă.
Sunt mai atent la jucătorii din jur.
Și sunt concentrat pe puc.
Am simțit un mic val de energie…
Exact cât mi-a trebuit…
ca să marchez.
- Cum te simți? - Mai bine.
- Mult mai bine decât înainte de joc. - Și eu.
De ce e așa?
Cred că generăm mai multe cetone,
corpul încearcă să crească producția.
Crede că vânăm.
- Exact! - Înțeleg.
„Vânează, o să primim hrană!”
Probabil că într-o oră sau două
- ...o să fie mai rău. - Da.
Corpul o să fie dezamăgit că nu a primit hrană,
iar producția de cetone va scădea.
Asta nu ajută, nu-i așa?
Doamne sfinte!
Tocmai când începusem să mă simt mai bine…
O fac intenționat.
Senzația familiară revine.
Îmi e iarăși foame.
Cu toate astea, prietenii postesc cu mine
și nu mă dezamăgesc.
45 DE ORE FĂRĂ HRANĂ
- Hei, Chris! - Hei!
Ce naiba…
Ne pare rău, amice, am cedat. E prea bună.
Serios?
Ia și tu o felie.
Acum două minute mă gândeam că mă ajutați făcând asta cu mine.
Îmi era rău, mă simțeam obosit,
dar voi râdeați și mă gândeam să nu cedez nici eu.
Credeam că facem asta împreună. Asta era acum trei minute.
Aș vrea să nu fie,
dar e cea mai bună din toate timpurile.
- Credeam că țineți post. - Asta am zis și eu.
Amândoi țineau post. Asta am zis…
Miroase asta.
Bine.
Chiar am crezut că o să rezistați.
Așa plănuiam, dar e cel mai bun milkshake.
Dumnezeule!
Simt miros de pizza. O să plec.
A TREIA ZI FĂRĂ HRANĂ
Perfect, prietenii mei au cedat, iar conform predicției lui Peter,
energia generată de cetone a dispărut și mă simt îngrozitor.
Asta e a treia zi.
Mă simt destul de slăbit. Nu am dormit prea mult.
Simt că somnul se înrăutățește.
Aseară a fost foarte greu să pregătesc cina copiilor.
Au mâncat friptură de miel cu legume, fructe și…
Am văzut și o brioșă cu ciocolată.
M-am gândit de multe ori să înfulec toată mâncarea.
Îmi e greu să urc scările,
să merg prin hol, mi-e greu să respir.
Dar e deja a treia zi…
Nu mai durează mult.
Sunt doar 12, 48…
Nu știu, nu pot nici să gândesc…
Nu știu.
Îmi pierd mințile.
64 DE ORE FĂRĂ HRANĂ
Încerc să cresc producția de cetone, dar nu simt nimic.
Am menționat că îmi e foarte foame?
Nu cred că e o experiență plăcută pentru Chris.
Dar motivul pentru care faci asta e foarte important.
Experiența poate fi tolerată doar așa.
E vorba despre motivația din spatele regimului.
Ai o familie.
- Da. - E clar că asta îți aduce bucurie.
Ăsta e scopul tău,
- ...cred. - Da.
Te gândești la oamenii care sunt cei mai importanți pentru tine.
Da, așa e. Îmi place să mă gândesc la asta.
Orice idee care mă ajută să uit de mâncare…
e binevenită acum.
Primul lui post va dura patru zile. E foarte mult.
Dar trebuie să neapărat să continue.
Odată ce un om rezistă trei zile fără mâncare,
apar schimbări biomecanice remarcabile
care aduc avantaje semnificative în materie de longevitate.
Vă amintiți de celulele toxice care îmi îmbătrânesc corpul?
Nu sunt singurele lucruri de care ne ocupăm.
Chiar și celulele sănătoase au urme de uzură.
Cercetătorii cred că în lipsa hranei,
celulele pot începe procesul de restaurare,
reparând defecțiunile și curățându-le.
Prin eliminarea celulelor moarte și recondiționarea celorlalte,
viitorul pare mai sănătos și mai îndelungat.
Știința abia a început să descopere beneficiile postului.
Începem să înțelegem culturile și religiile
care au avut postul drept element central timp de mii de ani.
REGIUNEA AMHARA, ETIOPIA
E o zi frumoasă.
Todesso, fost profesor, sărbătorește Paștele împreună cu familia
mergând pe jos către biserică.
Tată, suntem aproape?
Nu încă.
Biserica se află la trei zile distanță, în orașul sfânt Gondar.
Ați obosit?
Da.
Nu ceda, fii puternică!
În timpul pelerinajului, familia nu mănâncă nimic.
Postul e foarte important pentru noi,
e o tradiție moștenită de la înaintași.
Ne apropie de Dumnezeu.
Urcați!
Abia aștept să ajungem.
Helen s-a alăturat părinților pentru prima oară.
Prima zi a fost cea mai grea.
M-am simțit foarte slăbită.
Mintea îmi spunea că pot să o fac,
dar stomacul îmi cerea mâncare.
Dar postul nu îi aduce doar mai aproape de Dumnezeu,
ei cred că le îmbunătățește și sănătatea.
Deși tata are 75 de ani, e foarte puternic.
Nu l-am văzut niciodată bolnav.
El e convins că postul l-a ajutat.
Am început să țin post de la șapte ani.
Fac asta de 68 de ani.
Mă ajută să-mi mențin sănătatea.
Nu am fost niciodată răcit
și nu am avut alte boli.
Uite, Gondar e dincolo de munte.
Îl văd…
Să mergem!
Simt miros de tămâie.
Etiopienii creștini nu țin post doar de Paște.
De fapt, sunt până la 250 de zile de post în fiecare an,
pe parcursul cărora practicile diferă. Uneori nu mănâncă nimic,
alteori se restricționează cantitățile sau orele de masă.
Sunt multe mirosuri și au multă mâncare.
Gondar e un loc minunat.
Postul poate fi abordat în multe moduri, există nenumărate proceduri.
Dar toate au un singur lucru în comun.
Reducerea consumului de calorii.
Într-o lume plină de excese alimentare,
postul e o practică esențială pentru o viață mai îndelungată
și mai sănătoasă.
Sunt mândră că am reușit să țin postul.
O să fac asta în fiecare an.
O să mă opresc în ziua în care voi muri.
În fiecare an, 250 de zile de post.
Încep să cred că mai rezist 24 de ore… Oare pot?
Mă chinuiesc…
Sunt pe feribot, în drum spre Marea Barieră de Corali…
și aș avea mare nevoie de niște cetone.
70 DE ORE FĂRĂ HRANĂ
Am avut un…
Acum vreo oră, am simțit un val de energie.
Am simțit că e bine, dar acum…
A PATRA ZI FĂRĂ HRANĂ
INSULA HERON, MAREA BARIERĂ DE CORALI
Asta a fost. E ultima zi de post,
ziua în care trebuie să vânez cina pentru mine și Peter.
Ce s-ar mai putea întâmpla?
Cum te simți astăzi?
Destul de slăbit, lipsit de energie. De parcă abia m-am ridicat din pat.
Chiar dacă nu o simți, la nivel microscopic,
în corpul tău se duce un război,
iar războiul e câștigat de armata cea bună.
Ăsta e motivul pentru care facem asta.
Înțeleg.
În regulă, să vedem cum stăm.
S-ar putea să trăiesc mai mult,
dar acum nu știu dacă rezist până la finalul zilei.
Amintește-mi care era ieri nivelul cetonelor.
Ieri aveai în jur de unu.
- Ești aproape de doi. - Da.
- Când cetonele se apropie de trei… - Da…
atunci apare schimbarea.
Odată ce intri în apă, nivelul lor va crește.
Nu vreau să te presez, dar mi-e foame.
Știind că nu pot să prind pești cu sulița,
am nevoie de ajutorul tău. Miza e mare.
- Înțeleg. - Pentru amândoi.
- Mă gândesc doar la fripturi. - Te cred.
Miza e mare, dar nu doar astăzi.
Peter spune că prin post,
înlătur celule moarte și repar celulele sănătoase.
Asta înseamnă o viață mai lungă și mai sănătoasă.
Înainte de asta, trebuie să prind un pește.
- Bine ați venit la bord! - Mulțumesc!
Trebuie doar să găsesc energia. Aș avea nevoie de niște cetone.
Nivelul cetonelor lui Chris a crescut, este exact ce-mi doream să văd.
Știu că încă nu simte asta, dar la fel ca la hocheiul subacvatic,
efortul de a vâna activează mecanisme în corp,
oferindu-i energia de care are nevoie.
92 DE ORE FĂRĂ HRANĂ
- Întinde-ți picioarele. - Tocmai am amețit.
Mă simt epuizat…
sunt relativ absent.
Așteptam valul de energie despre care am tot auzit.
Dar nu simt nimic.
Nu exagera.
Pierderea cunoștinței e un fenomen cât se poate de real.
Înțeleg. Care sunt simptomele?
Ce simt înainte de a ridica steagul alb?
E o diferență mică între epuizare și incapacitate.
Te simți de parcă îți tremură capul,
îți tremură și mâinile.
Dacă îți pierzi cunoștința, nu vei simți nimic
și nu vei reține nimic.
Dacă mă uit la tine și văd că nu mai poți,
indiferent de situație, o să te scoatem din apă.
Înțeleg.
Spune-mi cum te simți și nu te forța.
- Mi-e foame. - Știu.
Sunt deja extenuat.
Gata, pornim.
Sunt în apă.
Știu că am destul oxigen în corp…
dar m-am uitat în sus, iar barca părea foarte departe.
Simt că îmi pierd concentrarea
și, deodată, nevoia de aer devine copleșitoare.
Cum te simți?
Tocmai coborâsem,
când am realizat că trebuie să respir.
M-am simțit slăbit.
- Nu cred c-o să reușesc. - Înțeleg.
Mă simt epuizat, iar energia despre care vorbea Peter…
lipsea în totalitate.
După o mică pauză, am coborât din nou.
De data asta mă simt altfel.
Pe măsură ce cobor, simt că mă conectez cu oceanul.
Aud toate sunetele.
Timpul pare să încetinească.
Și simt un val de energie…
Apoi văd un pește.
Felicitări, ai reușit!
Am prins unul. Peter, e cina ta.
Bravo!
Felicitări, amice!
S-a descurcat grozav.
A fost foarte bine.
Am mai făcut un test după vânătoare, când simțeam energia.
Nivelul cetonelor ajunsese la trei.
A funcționat. Știința a fost de folos.
Nu e rău, nu?
O captură senzațională.
Miroase bine, arată bine.
Dar m-aș mulțumi și cu legume,
- ...dacă n-am fi avut altceva. - Știu.
E o perioadă foarte lungă de așteptare, aproape că m-am simțit vinovat,
simțeam că e greșit să vreau să gust mâncarea.
Cred că o să fie cel mai bun final de post.
- Cine gustă primul? - Cel care l-a prins.
Nu ne-am năpustit așa cum ne-am fi așteptat.
E ireal.
A fost ca o ceremonie, un moment important și special.
Nu știu dacă să râd sau să plâng.
Cred că a fost cea mai bună mâncare dintre toate.
Uneori, când mănânc prima dată după post,
simt un mic regret și mă întreb dacă puteam să mai rezist încă o zi.
Simți asta?
- Nu, absolut deloc. - Deloc?
- Nimic. - Nu.
Absolut deloc.
Acum sunt în mijlocul raiului.
E minunat.
Vreau să închin un toast.
Pentru ocean, care ne-a hrănit cu pește.
Și pentru tine, care m-ai ajutat să postesc patru zile,
ca să-l pot aprecia.
Eu închin un toast pentru tine la 90 de ani
și pentru strănepoții cu care te vei juca.
Noroc!
Asta a fost. Patru zile fără mâncare. Nu am cedat. Aș mai face-o?
Nu pot să cred că spun asta, dar da!
Vreau ca postul să facă parte din viața mea.
Mâncăm tot!
Nu spun că nu voi mai ieși cu prietenii…
Că nu voi mai mânca tot ce e în meniu ca un câine flămând.
E fierbinte!
O s-o mai fac.
PENTRU A ADOPTA POSTUL, CHRIS PLĂNUIEȘTE:
SĂ EVITE MESELE ÎNAINTE DE PRÂNZ DE CEL PUȚIN TREI ORI PE SĂPTĂMÂNĂ
SĂ REZISTE ÎN FIECARE LUNĂ 24 DE ORE FĂRĂ HRANĂ
SĂ ȚINĂ UN POST DE PATRU ZILE ÎN FIECARE AN… PROBABIL
Doar mă uit la el. Mă uit, nu mănânc nimic.
Subtitrarea: Octavian Mihai