Stress påverkar absolut min sömn.
Det har varit så i flera år.
Det är inte en stor grej nuförtiden. Men i själva verket är det det.
Jag somnar okej, men så klockan 2.30.
Kommer en kick adrenalin
och min hjärna börjar gå igenom en lista.
Som: "Stör det mig? Gör det... Ja, det där,
jag ska tänka på det ordentligt."
-Börjar du bli nervös? -Jag mår lite illa.
Ibland vet jag inte ens varför.
Jag önskar att jag kunde hantera stressen bättre.
Det börjar bli verkligare nu, eller hur?
Inte bara för att det suger...
Okej.
... utan även för att det kan vara dödligt.
Men det visar sig att ett av de bästa sätten
att skydda mig själv från stressens skador
är att konfrontera den.
Nu kör vi.
TRE DAGAR TIDIGARE SYDNEY, AUSTRALIEN
Berätta om vad som brukar stressa dig?
Det vanliga, antar jag. Och olika saker vid olika tillfällen.
Som?
-Ursäkta. -Jösses.
Att köra den här bilen gör mig nervös.
Stress är ofta en stor del av mitt liv.
Därför är jag här med dr Modupe Akinola.
En erkänd socialpsykolog med en banbrytande inställning till stress.
Du måste ha upplevt något som var stressigt?
-Det stressigaste... -Jag har tre barn.
Det är rätt jobbigt.
-Du vet. -Ja, det är det.
-Man försöker sköta tre barn... -Ja.
-... hålla dem glada, friska. -Jepp.
Och om jag arbetar
-också och tränar. -Ja.
Och under helgen blev jag helt överväldigad
och barnen var vilda. Vi var på restaurang,
folk tittade, tog förmodligen bilder.
Man har kort stubin
-och försöker... -Okej.
... att inte bli arg.
Jag kände pulsen stiga, blev andfådd, såna saker.
Chris behöver göra en förändring,
för stress är inte bara att må dåligt.
MODUPE AKINOLA, SOCIALPSYKOLOG
Med tiden kan det vara dödligt
och bidra till sjukdomar som cancer, diabetes och hjärtsjukdomar.
En sak vi ska göra är att lära dig några sätt
att ändra din inställning till hur du kan hantera en del av din stress.
-Ja. -Jag kallar det att dejta din stress.
-Ja. -Man måste dejta sin stress.
-Jag har ett stabilt förhållande... -Vad gillar den?
-... med min stress. -Ja.
Det ska bli ett lite sundare förhållande.
Det är lite dysfunktionellt.
Vi har alla förmågan att kontrollera vår stress.
Men för att göra det måste vi möta den öga mot öga.
Jag ska ge Chris verktyg och tekniker
som kan hjälpa honom att hantera stress som är oundviklig.
Det kan verka galet, men för att göra det,
ska jag be Chris att försätta sig i en otroligt stressig situation.
Om tre dagar ska du gå över den kranen.
Det tornet är 900 fot högt, det är 275 meter.
Vänta lite.
Ja, det är högt.
-Du låter lite nervös. -Jag undrar bara...
Jag är nervös. Väldigt nervös.
Vad gör dig nervös?
-För en del av det här... -Döden har en stor betydelse.
-Döden spelar en liten roll? -Jag tycker inte om höjder.
Det här handlar inte om bedriften
det handlar om att förbereda dig för att klara det och vara närvarande
med de känslor som du känner nu.
-Det är som... -Ja.
... att träna ditt sinne på att omfamna stressen
-så att den inte dödar oss senare. -Precis.
Och när vi gör det kommer du att vara redo.
Jag är nyfiken, förväntansfull och rädd...
Jag vet vad ni tänker nu.
Vad tusan gör jag det här för?
Sanningen är att jag oftast känner mig rätt ung.
Men tiden går.
Saker som kan förkorta mitt liv...
... arbetar för fullt inom mig.
De goda nyheterna är att jag kan göra något åt det.
Så det närmaste året
tar jag mig an sex extraordinära utmaningar.
-Kom igen! -Och pressar mig till yttersta gränsen.
För att upptäcka hur vi alla kan hitta
hemligheterna bakom att leva ett längre, friskare liv.
AVSNITT 1 STRESSTÅLIG
-Sådär! -Kom igen.
-Där är hon. -Den höga, smala saken.
Och den här långa, smala saken ska göra en dödsföraktande promenad.
Den ser inte mindre ut härifrån!
Det är bara tre dagar tills jag förväntas ta mig an denna utmaning.
Så jag hoppas att mina goda vänner
Aaron Grist och Luke Zocchi kan ge moraliskt stöd.
-Jag mår illa av att se den. -Jag kan se kranen.
-Den är redan där! -Den verkar sitta lite löst.
Den verkar sitta löst!
-Den är enorm. -Ha så kul.
Förhoppningsvis lugnar sig vinden, men ofta
blir det allt blåsigare...
Med lite eftertanke vet jag inte varför jag tog med dem.
Särskilt eftersom dagens plan är
att Modupe ska ge mig en första lektion i att hantera stress.
INTERNATIONAL CONVENTION CENTER SYDNEY AUSTRALIEN
Det här ska du göra. Ta av dig tröjan.
-Oj! -Ja.
Och jag ska sätta på dig den där tröjan
som gör att jag kan läsa av dina fysiologiska reaktioner.
Det ser ut som en klänning. Vad är det?
-Det är som en undertröja och... -Okej.
... NASA:s astronauter har dem på sig.
-Har de? -Så ta av dig tröjan bara.
Killar, hjälp mig.
-Okej. -Kom igen.
Han har gjort sina armhävningar.
Han spänner sig. Håller andan.
Jag spänner inte musklerna!
Den måste sitta tajt så att vi får signalerna
men känns det okej?
-Man får bra hållning också. -Du visar upp dig.
Du ska även ha den här på huvudet...
-Okej. -... och den delen
ska sitta där.
Och den kommer mäta ditt blodtryck.
För att förbereda Chris på kranpromenaden.
Ska han först uppleva en stressig situation
som utformats så att han ska få en bättre förståelse
för hur hans sinne påverkar hans kropp.
-Du ser ditt blodtryck... -Blodtrycket?
... vi ser din andningsfrekvens, din puls är här.
PULS 65
-Jag förstår. -Just nu
ligger du på 65.
Det är dina normalvärden
som jag jämför allt med.
Jag har kollat Chris puls när han är avslappnad
och jag ska se hur den förändras
när han gör något som är stressigt för honom.
-Jag kan se handen. -Jaha?
Jag vill att han ska uppleva
en virtuell version av kranpromenaden.
Allt du ska göra är att gå längs den plankan.
Varsågod och starta.
Oj, vi ses.
-Det är långt uppe? -Ja.
VR-upplevelsen är fascinerande.
Wow.
En del av min hjärna vet att det inte är verkligt.
Och den andra skriker: "Det här är galet! Vad håller vi på med?
Vi kommer dö!" Det känns i magen.
Samma nervösa energi som om jag skulle stått på en byggnad.
Hans puls var 65 och nu stiger den.
Hans andning ökar takten, den låg på 12 tidigare.
Det är absolut rädsla.
Det känns jätteostadigt nu!
86 PULS
Jag fixar det inte!
Trots att det inte finns någon verklig risk för Chris
så uppfattar hans hjärna ett hot och stressen sätter igång.
Det är den klassiska kamp-flykt-reaktionen.
När min hjärna uppfattar något stressande sätts saker igång.
Mina nerver sätter hela systemet på överväxel...
BINJUREN KORTISOL & ADRENALIN
... vilket skickar en flod av hormoner ut i blodet.
Min andning ökar, mitt hjärta slår snabbare, jag är spänd.
I farliga ögonblick hjälper den energikicken mig att slåss eller fly.
FLYKT ELLER KAMP
När det är över försvinner stresspåslaget. Ingen fara skedd.
Men när stressen inte försvinner
och en av hormonerna, kortisol, fortsätter att flöda...
KORTISOL
... kan inte vårt flykt-kamp-system stänga ner helt.
Med tiden blir vi utbrända, vilket kan leda till högt blodtryck
ett obalanserat immunförsvar och förhöjt blodsocker.
Allt detta ökar risken för dödliga sjukdomar.
Så märkligt.
Hur mycket ökade min puls?
Det som är riktigt intressant är att...
när du åkte uppåt ökade den för att ge dig energin
och förbereda dig på vad du skulle göra.
Problemet är om du fortsätter ha den förhöjda nivån
under hela dagen, det är då det blir
mindre hälsosamt och funktionellt.
För det skulle betyda att din kropp inte stänger ner
och återhämtar sig som den behöver.
Det jag tänkte var: "Det här kommer att vara hemskt."
Det är det vi ska arbeta med!
Zoc. Du måste testa!
Min kompis Zoc tycker verkligen inte om höjder...
-Så där. -Jösses.
... så det här är en chans att testa hans flykt-kamp-reaktion till max.
Vad tusan...
Jösses.
Nej.
-Kom igen. -Jag skakar, kompis.
-Titta på hans ben. -Gå.
-Jag kan inte. -Gör det.
-Kom igen, Zoc.
-Kör. -Kom igen.
Jag kan inte.
Ta bara tre, fyra steg.
-Snyggt. -Kör.
-Kom igen, Zoochie. -Kom igen, Zoc.
-Fortsätt prata, det hjälper. -Jag klarar det, Luke.
Jag är skit...
Det är så verkligt! Det kändes som om jag föll.
-Du begriper inte hur verkligt det känns. -Vad menar du?
-Grabben, det är så... -Jag kanske inte är så dålig som Zoc
men ärligt talat gillar jag inte höjder
och VR har fått mig att bli
lite räddare för kranpromenaden än jag var tidigare.
Men om Modupes träning kan hjälpa mig hantera min stressreaktion
och minska min risk för att bli sjuk så är jag med på det.
TVÅ DAGAR TILL KRANPROMENADEN
Jag vill visa Chris att han kan minska hälsoriskerna
om han sänker sin stressreaktion genom att ta kontroll över sinne och kropp.
Till om med när han går längs kranen så gör han det lugnt.
AQUATIC CENTRE SYDNEYS OLYMPISKA PARK
För att förbereda honom på denna utmaning de närmaste dagarna
ska Chris arbeta med personer som hanterar extrem stress
regelbundet.
Okej.
Jag vill presentera dig för två officerare i specialstyrkor.
-Harry och Justin. -Hej, Chris, hur är läget?
-Bra, tack. -Hej, Chris.
Välkommen till specialstyrkornas uthållighetsträning.
-Tack. -Du ska delta
i en övning i flytteknik
som är något specialstyrkorna gör.
Den är utformad för att överlasta dig med stress
men jag ska ge dig några tips
-och verktyg för att klara det. -Ja.
Aktiviteten är utformad för att bygga mental styrka
hos män och kvinnor i specialstyrkorna.
Dina händer och fötter kommer att vara sammanbundna hela tiden.
Jag blir stressad i situationer
som jag inte kunnat förbereda mig för.
Massor av dumheter far igenom min hjärna nu.
Jag börjar tänka, tänk om jag faktiskt drunknar?
Om du känner några tecken på blackout under vattnet
återvänd till ytan så räddar vi dig därifrån.
Om du går emot någon av instruktionerna vi ger dig,
svimmar eller drunknar, blir du underkänd.
-Är du redo? -Ja.
Vi börjar med första uppgiften. Kör!
Målet är att skjuta ifrån botten 20 gånger
och med en bråkdels sekund att hämta luft.
Hitta en rytm. Andas! Rytm!
Jag vet att jag har tillräckligt med syre
och att de inte kommer låta mig drunkna.
Men jag känner pulsen rusa. Stressen ökar.
Volter under vatten, när du är redo.
Mina lungor börjar värka.
Okej, det är underkänt. Simma två längder.
Det är brutalt och blir allt svårare.
Två underkända försök.
Hur går det?
-Han sjunker. -Ja.
Okej, flyt!
Jag får inte ens upp huvudet tillräckligt för att hämta andan.
Då börjar paniken.
Chris var inte direkt framgångsrik, förutom...
Inget, du blev underkänd i allt.
Hur mår du?
Det är jobbigt och så mycket teknik
och även att...
inte hamna i en situation
-där man får panik? -Precis.
Det är inte många som kommer utsättas för drownproofing
men alla hamnar på djupt vatten.
Vi upplever situationer som vi inte är förberedda på
och säger till oss själva: "Jag är en förlorare, jag klarar det inte."
Ett sätt är att använda positiva ord.
Det handlar om att ändra hur du tänker när du tänker negativt.
Okej.
Kan jag ändra det till ett mer positivt sätt att tänka?
Kan jag göra på ett annat sätt? Vad lärde jag mig av erfarenheten?
Positivt tänkande kommer hjälpa Chris förstå att vår flykt-kamp-reaktion
inte bara reagerar på världen omkring oss.
Våra tankar och känslor kan också påverka den cykeln.
STRESSTÅLIG
Om jag är pressad och tror att jag inte klarar det...
trycker min hjärna på panikknappen...
och mitt flykt-kamp-system växlar upp
och förbereder sig på det värsta.
Bereder sig på skador, artärer och vener drar ihop sig
och skickar blodet mot kroppens inre.
Så det är mindre risk att förblöda.
Problemet är att med mindre blod i muskler och hjärna
så börjar min mentala och fysiska styrka att minska.
Men bara genom att tänka mer positivt
så kan jag vända denna fysiska reaktion.
Få mina blodkärl att vidgas så jag kan få energin som behövs.
Jag är fortfarande laddad men min stress arbetar inte längre emot mig.
Chris du får hoppa tillbaka i poolen, vi ska testa din flytförmåga igen.
Sätt fart.
Han kommer avsky det här!
Tillbaka i vattnet. Jag känner samma press ta fäste.
Och sen gör jag vad Modupe sa till mig.
Jag stänger ute negativa tankar och säger till mig själv:
"Jag klarar det här, jag tillräckligt med luft, jag kommer inte drukna."
Kom igen.
Nu känner jag ett visst lugn.
Jag fokuserar på min rytm och jag vet att jag kan klara det.
-Det går bättre. -Ja.
Han hamnar i en bra rytm
-med studsen. -En bra rytm.
Jag tror nyckeln är att han slappnar av,
-tänker igenom det... -Ja.
... han använder några av verktygen du har gett.
Jepp.
Den sista övningen är att hämta masken.
Kom igen, hitta den.
Jag känner mig mer positiv, tryggare och starkare i vattnet.
Som om min stress inte längre håller mig tillbaka.
Kom igen.
-Ja! -Kom hit med den.
Vänd ryggen mot kanten.
-Okej. -Är du beredd? Ett, två, tre.
Okej.
Hur kändes det?
Det var... lite mer intensivt.
Det gick mycket bättre andra gången.
-Det är de positiva tankarna. -Ja.
I fortsättningen ska du lära dig att ta in
några av dessa psykologiska verktyg i ditt vardagsliv.
Även om det är ett manus, när du filmar något.
Vilka negativa tankar kommer då?
Att jag inte förberett mig tillräckligt
eller inte kan manus så bra.
Får du katastrof-tankar någonsin?
-Jag fick det tidigare. -Okej.
Förr var det förlamande. Jag kunde inte prata
och tänkte: "Om jag misslyckas kommer inte filmen bli framgångsrik
-filmen kommer floppa." -Okej.
-Såna saker? -Du vill att det ska gå perfekt
men det kommer inte ske.
Inget går perfekt så byt till positiva tankar
och säg: "Jag gör det här hela tiden. Jag kan börja om."
Okej.
Idag arbetade jag med soldaterna i poolen.
Mycket jobb i poolen och det var utmattande och krävande,
särskilt för lungorna.
Det är intressant att utsätta mig för stressiga situationer
och bli mer bekväm i obehagliga miljöer.
Det är poängen
och förhoppningsvis att kunna få in det i mitt vardagsliv.
Det handlar om perspektiv
det är vad jag tagit in genom den här erfarenheten.
Alltför ofta är vår flykt-kamp-reaktion i ständig beredskap
på grund av saker som inte är viktiga.
Mina ögon svider efter allt klor.
Men det är det minsta av mina problem, eller hur?
Jag ska kliva ut från ett hustak.
Kranutmaningen är extremt skrämmande för Chris.
Men jag vill få honom att inse att dessa tekniker inte bara
kommer att bidra till att minska stress som kan skada hans hälsa.
De kan hjälpa oss att lyckas som bäst när vi befinner oss under extrem press.
Efter en olycka 2013
ändrade Faith Dickey sin syn på stress fullständigt.
Jag körde hem för att träffa familjen under helgerna
och jag körde över blank is och insåg ögonblickligen
att jag var försonad med att jag kunde dö.
Efter den olyckan insåg jag att om man gör stressen till sin vän
så kan man lära sig att styra den.
Jag tror att om man undviker alla risker...
så får man aldrig veta vad man är kapabel att göra.
Mindre spänt.
-Är det bra spänt? -Det ser bra ut.
Sedan kraschen har Faith satt flera världsrekord
i highlining.
En sport som kräver total kontroll över sinne och kropp.
Det är lätt att fylla tankarna med rädslor och stress.
För det är en naturlig reaktion att bli rädd
när man är jättehögt ovanför marken på en ostadig lina spänd över ett tomrum.
Jag har en arsenal av verktyg för att gå på en lina.
Andas.
Ibland är det enda jag behöver lite positivt tänkande
för att ta ett steg.
Du klarar det.
Det kan se ut som om jag skriker på mig själv: "Kom igen
Kom igen."
"Slappna av, du klarar det."
Det är märkligt hur positiva tankar kan fungera så bra.
Om jag är mitt ute på en lina och det kommer en stark vind...
Kom igen.
Så plockar jag fram en annan teknik som jag kan.
Vissa kallar det segmentering.
Jag försöker att inte tänka på hela utmaningen.
Istället bryter jag ner den till mindre bitar.
Och jag kan fokusera på ett steg i taget.
Andas.
En fot framför den andra.
Och det steget kan ta mig hela vägen över.
Jag går igenom rädsla.
Jag försöker inte bli av med den.
Och det har varit kraftfullt i andra delar av mitt liv
om jag kommer till en jobbintervju, en vardaglig stressig situation
kan jag överföra det som jag lärt mig på linan...
Saker som brukade stressa mig mycket
påverkar mig inte längre på samma sätt.
När jag tänker på det
vet jag att det inte finns så mycket som borde stressa mig.
Min familj är frisk och lycklig. Jag har en karriär jag är stolt över.
Men jag känner ändå att stressen plågar mig.
Så för min framtida hälsa vill jag verkligen få kontroll på den.
Något som vållar stor ångest och... stress
är när jag försöker sköta för många saker.
-Ja. -När jag har...
-Ja. -Jag arbetar med för många projekt
och det är för många mejl och telefonsamtal att svara på.
Det blir lite överväldigande.
Nyckeln till det är att diagnostisera
varför du känner att du måste tacka ja till allt?
När jag började arbeta som skådespelare,
mina föräldrar hade väldigt lite pengar när jag växte upp
-och... -Ja.
Och jag frågade min pappa
när han kommer kunna betala sina lån.
-Och han sa... -Ja.
-"Aldrig, vi kommer... -Ja.
hinna dö först."
Det störde mig redan när jag var liten.
Du vet.
Jag tog det på mig.
Jag vill inte att de ska ha det så.
-Ja. -Och
ärligt talat så blev jag skådis för att lösa mina föräldrars skulder
men det ligger kvar, det försvinner inte helt.
Allt kommer försvinna...
... om jag inte tackar ja
men så kommer det upp i en fart och saker...
-Ja. -... travar upp sig
-på varandra och... -Ja.
Det slår tillbaka mot en själv.
Chris blir överväldigad när pressen i livet blir för mycket.
Men jag har en teknik som kan hjälpa honom med de känslorna.
Jag ska utmana honom i en övning
där stressen är på högsta nivå.
BRANDKÅREN NSW AKADEMI FÖR RÄDDNINGSTJÄNSTEN
Idag vill jag exponera dig för...
en annan sorts extrem stress.
-Och... -Jag gissar på
-att det handlar om eld. -Ja.
Igår blev jag nästan dränkt och idag
ska jag brinna upp.
Det är inte stressexponering, det är medeltida tortyr.
Det brinner. Sätt fart.
Eftersom Zoc var så bra på VR-testet
så tänkte jag att han också behövde Modupes råd..
BRANDKÅREN RÄDDNINGSTJÄNSTENS AKADEMI
Gårdagen ägnade vi åt positiva tankar men det finns tillfällen
när man är mitt i händelsernas centrum
och man känner adrenalinet rusa och pulsen öka.
En viktig sak är att bara andas.
Det är vad räddningstjänsten gör och det kallas fyrkantig andning.
-Andas, håll luften, andas ut, vänta. -Okej.
Föreställ dig fyra sidor av en fyrkant.
Det du ska göra är
andas in i fyra sekunder, håll luften i fyra sekunder
andas ut i fyra sekunder, vänta i fyra sekunder.
Det är processen. Fyra sekunder på varje, andas, vänta, andas ut, vänta.
Andas, en, två, tre, fyra. Vänta, en, två, tre, fyra.
Det här är en extrem situation, men ni kan föreställa er hur
i alla situationer i livet, när ni känner pulsen öka,
-så kan ni använda den tekniken. -Andas.
-Andas. Andas igenom det. -Uppfattat.
Denna enkla andningsteknik visar att stressignalerna
som går mellan hjärnan och kroppen inte bara går åt ett håll.
Kroppen kan skicka tillbaka signaler.
Ju mer stressad jag är, desto snabbare andas jag
och ju snabbare jag andas, desto mer stressad blir jag.
Det är en ond cirkel.
Men om jag kan andas lugnt och djupt uppfattar nerverna i mitt bröst
förändringen i rörelsen
och skickar signaler till min hjärna om att lugna ner sig
och kortsluter min flykt-kamp-reaktion.
Hela kroppen lugnas ner.
Från puls, till stresshormoner, till ångest.
Det här är en simulation av brand i en bostad.
Tara, Chris, ni är team ett.
För att hjälpa mig genom träningsuppgiften
har Modupe parat ihop mig med Tara Lowe.
Hon är brandman med sexton års erfarenhet.
Chris och jag ska lokalisera var branden är.
Lägg över nackremmen där
så du når ficklampan.
Vi måste självklart släcka branden så fort som möjligt
men även rädda skadade som kan finnas i huset.
Och det kan bli överväldigande för honom
för det är en riktigt akut och plötslig stress.
Ni måste få ut tre ganska tunga dockor.
Jag vill ha rapporter om exakt hur mycket luft ni har kvar
och jag vill att ni får ut alla ur huset
innan er luft tar slut.
Kontrollera er andning.
Använd inte all luft ni har.
Till jobbet!
Med begränsad luft och tre kroppar att hitta
måste jag andas långsamt men ändå arbeta så fort jag kan.
Okej, team ett går in nu.
Okej, framåt.
Okej, ser du dörren där framme, ta dig dit.
-Lokalisera branden. -Jag ser inte dörren.
Fortsätt framåt.
Det är fullständigt mörker, det är väldigt obehagligt.
Det är tungt arbete och jag kämpar med att andas.
Stopp. Vi måste titta in och se vad som finns där.
Redo? Gå.
Vi har en pågående brand.
Jag försöker minnas allt som jag lärt mig.
Vad ska jag göra?
Rikta den rakt mot elden.
Jag försöker lyssna, det är högt, varmt, obekvämt.
Jag är utmattad. Mina lungor värker,
jag försöker dra in tillräckligt med luft.
Chris, jag vill att du söker igenom hela området.
Du letar efter skadade, okej?
Okej.
Han andas jättetungt. Och snabbt.
Jösses. Mycket snabbare än i början.
Han pustar.
Jag har hittat en skadad.
Att bära på extra vikt gör det ännu svårare att andas.
-Jag ser en komma. -Ja, vi klarar det.
En kommer ut.
Hur mycket luft har du? Ett hundra. Det är inte mycket luft
men ovanvåningen är inte helt genomsökt ännu,
vi måste se till att den är tom.
-Kan du göra det? -Okej.
Ja.
Jag ser inget.
Jag vet att min andning är för snabb
och måste lugna ner den om jag ska kunna söka igenom övervåningen,
Team ett, gör en snabb genomsökning.
Jag ser inget härifrån. Det är bara en dörr.
Team ett, hur mycket luft har ni?
Chris, hur mycket luft har du?
Vi har 70 bar, över.
Uppfattat, team ett, ni har 70.
Ni måste dra er tillbaka från byggnaden.
Chris, vi måste härifrån nu.
Min luft börjar ta slut och chefen avbryter insatsen.
Kom igen Chris. Kom igen.
I branden glömde jag fyrkants-andningen totalt
för andningstekniken jag använde var bara
att få så mycket luft som möjligt.
När man är mitt i någonting...
är man väl inställd på att överleva, antar jag.
Jag kände mig rätt tom och besviken på mig själv
som låtit stressen kontrollera mig i den situationen.
Tänk om det varit på riktigt. Hur skulle det ha varit.
Jag har sett många brandmän som har skiljt sig eller separerat
och när man tänker på det
beror det på den underliggande stressen som inte varit medvetna om.
-Okej... -Det visar sig genom en nedbrytning
av folks liv och deras fysiska hälsa
och känslomässiga och mentala hälsa.
Jag vill att alla ska sluta ögonen.
En timme efter träningen är Chris stressreaktion fortfarande hög.
Så jag ska övervaka hans andningstakt
under en meditation.
15,3 RPM ANDNINGSTAKT
Brandmän använder regelbundet denna metod
för att reducera långvarig stress genom att fokusera på vad de upplever
och känner i stunden.
Var uppmärksam på alla celler
som rör sig genom kroppen, från huvud till tå.
Även om jag är bekant med mindfullness-meditation
så är det inte särskilt lätt att slappna av på kommando...
särskilt sedan mina tankar rusar och vänder på händelserna under dagen.
Men sedan drar jag mig in i ett tillstånd av fokus.
Och börjar känna mig lugnare.
Mindfullness-meditation är en extremt kraftfull teknik.
Vi blir inte bara mindre stressade i ögonblicket,
om vi gör det regelbundet kan det ändra vår stressreaktion.
Nätverket i vår hjärna som startar vår flykt-kamp-reaktion
måste vara hyperkänsligt för att du ska vara säker.
Problemet är att all slags vardaglig press kan starta den.
Men forskare tror att så lite som åtta veckor
regelbunden mindfullness-meditation kan ändra kopplingar
i nyckeldelar av hjärnan...
och göra oss mindre benägna att överreagera på stressiga saker.
STRESSNIVÅER
Hur såg mina nivåer ut? Ändrades de?
När du kom hit var de högre, sedan skedde en väldigt
tydlig minskning och förändring och jag såg att din andningsfrekvens
gick ner till fyra.
Till och med bara 15 minuter kan göra en sådan stor skillnad.
Tänk om du gör det en längre tid eller gör det till en vana,
en regelbunden sak som inte bara hjälper er
att vara brandmän en längre tid utan även leva längre och friskare liv.
Jag ser hur dessa tekniker kan hjälpa mig om jag använder dem
när jag är stressad i vardagen.
Men att ändra min stressreaktion
när jag är 275 meter över marken och går på en smal kran.
Jag vet inte om jag är redo för det.
KRANPROMENADSDAGEN
Kom igen, kompis.
Jag känner mig som en kampsportare. Vi är här nu.
Nerverna är definitivt utanpå idag.
Jag mår illa å dina vägnar.
Om jag ser lugn ut så har jag aldrig spelat bättre.
-Ja. -Det gör du inte.
Mina ben känns som gelé...
men jag försöker bara fokusera framåt.
Usch, kompis.
Titta ut där. Det är hemskt! Inte en chans!
Förhoppningsvis, när jag ska göra kranpromenaden
kan jag säga till mig själv att det ska bli spännande.
Det är spännande.
Istället för att tänka på hur rädd och skräckslagen jag är.
Okej.
Hur känns det?
Det kommer tillfällen då hjärnan säger:
"Åh nej, vad tusan gör jag?"
Och jag måste backa och tänka: "Nej, jag tror att jag
kommer klara det utmärkt."
Men jag... Det finns en annan röst som säger: "Nej, nej
det här kommer inte funka, du kommer trilla
du kommer..." Det handlar nog om
vad man lyssnar mest på.
Det är din inställning till stress som kan avgöra huruvida
det går bra eller inte.
Jag sov inte bra inatt.
Jag kände en märklig sorts svindel.
Jag såg kranen falla, krascha in i ett fönster
med mig hängande i rummet under.
Och kranen är på väg att falla och jag måste få av selen.
Det scenariot är ganska, det vore intressant, eller hur?
Jag oroar mig för att Chris inte tänker på rätt sätt.
Han måste känna igen de negativa tankarna
och ta sig förbi dem.
För den riktiga utmaningen idag är inte bara att gå längs kranen...
Det är att göra det lugnt
och använda teknikerna han lärt sig för att hålla pulsen
och andningen under kontroll.
Hur känns det? Är du nervös?
Du frågar hela tiden så jag börjar känna efter lite.
Nu gäller det och jag beger mig till taket.
Jag känner hur pulsen ökar.
Och jag påminner mig själv om varför jag gör det här.
Jag vill inte att stress ska styra mitt liv och skada min hälsa.
-Vi ses. Det var kul. -Lycka till där ute.
-Det var trettio roliga år. -Det kommer gå bra.
-Kärlek till dig. -Älskar dig.
Jag kommer prata med dig
-ibland. -Ja.
Men du klarar det här.
Vi ses på andra sidan.
PULS 73
Det är blåsigt där uppe.
PULS 79
Mina ben skakar.
-Är du nervös? -Jag är nervös.
Kliv in här och titta bara framåt. Du når de här, eller hur?
Mina fötter känns otroligt tunga.
-Det ser bra ut. -Han håller ut armarna.
-Han är redo. -Glöm inte att andas!
Vad tänker du på?
Ingenting. Jag försöker njuta av utsikten och vara bekväm
i en väldigt obekväm situation.
Chris värden är redan långt över det normala.
PULS 118
Jag hoppas att han kan hålla pulsen under 100 slag i minuten.
Men nu ligger den på 118 och stiger snabbt.
Jag vet att min hjärna säger: "Vad håller vi på med?"
Det är...
Jag tror det handlar om att tänka mindre.
Just nu tänker jag på allt som kan gå fel.
För tillfället...
Jag har inte släppt in de tankarna på några dagar.
Men nu tänker jag: "Vänta, varför är vi här uppe?"
Förstår du?
Jag står där uppe. Jag tittar ner.
Det är långt ner. Vinden blåser.
Jag tänker, mina vänner är här och stöttar mig.
Jag gör min fyrkants-andning.
Ett steg, bara ett steg, ett steg, ett steg.
Ett steg, en fot, ett ögonblick, ett andetag.
Jag tar ett djupt andetag till.
Och jag börjar gå.
Jag kan inte gå ordentligt.
Du andas jättebra.
Det är så mycket bättre än i går.
Mina ben är jättekonstiga.
-Det känns väldigt ostadigt nu. -Se upp var du går.
-Gode gud. -Ja.
Jag försöker tänka: "Det är okej, det går bra. Vi har tränat för det här.
Fortsätt andas. Var lugn."
PULS 128
Det känns blåsigt här uppe. Det börjar kännas väldigt... Oj!
Wow!
Hans puls går ner lite.
Snyggt jobbat.
Jag gjorde det. Det är vackert. Kolla var jag är, titta på utsikten.
Ta in det. Det är det här jag har tränat inför.
Sen inser jag att jag måste gå hela vägen tillbaka!
Jag vill titta ner men jag vill inte titta ner.
Men jag vill ha det avklarat.
Varför gjorde jag det?
Jag tittar ner och... allt börjar att...
Jag känner av svindel och enorm adrenalinkick.
Korta ögonblick av: "Jag klarar det inte."
Och jag känner pulsen öka.
Mår du bra?
Jag försöker sänka pulsen lite.
-Hur ser värdena ut? -Hans puls är 145.
-Det är dubbla vilopulsen. -Ja.
Att titta ner är läskigt.
Chris, hoppa på helikoptern. Du klarar det!
Nu vill jag fokusera på andningsteknikerna
och alla strategier hon lärt mig för att kunna sänka min puls.
Så jag står där ett ögonblick och tittar ut.
Jag drar mig själv till fokus och att vara närvarande.
Uppmärksam och närvarande.
Jag blockerar alla tvivlande tankar.
Jag tänker bara att jag måste göra det.
-Och tar mitt första steg. -Nu går han.
-Hur är min puls? Är den lägre? -Ja, den är 103.
Den var uppe på 145 så...
-Ja. -Han klarar det.
Med varje steg verkar jag bli säkrare.
Jag vet att teknikerna fungerar så jag njuter av erfarenheten.
Det känns som om jag har kontrollen.
Din puls sjunker till 90, 88, 87!
Den fortsätter att sjunka... Verktygen fungerar för dig!
-Han visar lite karate! -Han är lite stöddig nu.
Visst är han säker?
-Karate kid där uppe! -Ja.
-Det var extremt intensivt. -Bra jobbat Chris.
-Snyggt, jag är stolt över dig. -Det var toppen.
Var det svårare än med VR?
-Galet mycket svårare. -Är det?
-En utmaning. -Ja.
Det ligger där intill.
-Rädslan. -Ja.
Vilken stressnivå var det för dig?
Om jag varit i den situationen utan några samtal eller träning
så tror jag att jag skulle ha sagt:
"Nej, inte en chans."
Den här erfarenheten handlar inte bara om akut stressiga tillfällen.
Det handlar om långsiktighet.
Det är en del av varför du ville göra det.
Varje steg där du fokuserar, ögonblick du andas
gör att du kan leva längre
eftersom du inte har ett kroniskt stresspåslag.
-Ja. -Och du låter dig själv
återvända till dina normalvärden naturligt och när du gör det
minskar risken för hjärt- och kärlsjukdomar
och det är mindre risk att du inte tillfrisknar från sjukdomar.
Det är inte bara i det här ögonblicket, det är långsiktigt.
Nästa gång barnen får utbrott på en restaurang
och folk filmar det
ska jag bara le och vara avslappnad?
-Ja. -På riktigt. Inte skådespeleri.
Det jag fått med från denna erfarenhet är...
att det du berättar för själv blir din verklgihet.
Om jag tänkt innan jag gick ut på kranen
att jag inte skulle klara det eller trilla eller något
så skulle jag nog ha misslyckats, Jag hade nog inte gjort det.
Det är viljans seger över köttet.
Man behöver inte styras av rädslor.
Har vi en sele åt Zoc?
Den måste vara liten.
Stäng av kameran.
-Ja. -Stäng av.
FÖR ATT HÅLLA STRESSEN UNDER KONTROLL SKA CHRIS:
UTÖVA MINDFULLNESS-MEDITATION TRE GÅNGER I VECKAN
KOMMA IHÅG FYRKANTSANDNINGEN OM HAN KÄNNER SIG SPÄND
OCH NÄR HAN ÄR PRESSAD FÖRSÖKA TÄNKA POSITIVT
Ja!
ALLAS KROPPAR ÄR OLIKA. ÖVERVÄG MEDICINSKA RÅD
INNAN DU GÖR EN LIVSSTILSÄNDRING SOM KAN PÅVERKA DIN HÄLSA.
Undertexter: Jessica Carleson