SERIÁL NETFLIX
CANCÚN, MEXIKO
- Tak jak ti je? - Dobře. Jaký to bylo?
- Moc fajn. - Kdo dorazil?
- Všichni kromě Kylea a Shainy. - Vážně?
Ostatní to hned přičetli tomu, že on je ateista, a ona věřící.
Takže tak.
- Dalo se to čekat. - Rozhodně.
Sal a Mallory spolu vypadají roztomile,
ale vůbec bych se nedivil, kdyby jim to nevydrželo…
- Já taky ne. - Vyzpovídal jsem Jarretta.
Ptal jsem se ho, co říká naživo na Mallory.
- Jo. - Říkám: „Je překrásná.“
Reagoval nějak?
- Dal mi za pravdu. - Jo.
Prý ho to netrápí. Nevěřím, ale já jsem skeptik.
Chtěl požádat Mallory, ale ta ho odmítla.
- Rozbrečel ji. - Vážně?
Neskutečně. Bylo jí hrozně. Ale Sala má fakt ráda.
Kéž bych tam s tebou byla.
Taky jsem tě tam chtěl. Miluju tě.
Ale víš co?
Těšil jsem se za tebou. Čekal jsem, kdy už budu moct odejít.
Jo. Ale vypadals, že se bavíš.
Vypadal?
Co myslíš, že jsem tu dělala? Byla tu nuda.
- Tys to sledovala? - Jo, chvílemi.
Bavili jsem se s ní o kapitalismu.
- Jo, viděla jsem. - Vážně? A slyšelas, jak hulákám?
- No jasně. Slyšela. - Mával jsem ti, ale ty nic.
Mávala jsem, když jste šli směrem k pláži.
- Já k pláži nešel. Asi sis mě spletla. - Ne, byls to ty.
Byls tam jediný bez doprovodu?
- Jo. - Dobře.
Ne že bych ti nevěřila. Věřím.
Ale jisté věci to můžou pokazit. Třeba dnešek.
To mi vysvětli.
Co se ti na dnešku nezdálo?
- Jen mám prostě obavy. - O nás?
- O všechno. - Co se stalo?
Nás nic nerozdělí. Vážně.
Ale může.
Nemůže.
- Takováhle věc dokáže divy. - A ty to dovolíš?
- Jo. - Proč je to takový problém?
Protože jsem tu tři hodiny seděla a měla čas přemýšlet.
Zamkla jsem se v šatníku.
Zavřela jsem dveře a brečela.
Ty si myslíš, že tě po dnešku už nemiluju?
Netuším.
Ale kdybych na tři hodiny odešla já a tys tu seděl a brečel,
taky bys to vnímal jinak.
Kdybych si vyrazila místo tebe.
Nechci, aby ses cítil provinile.
Jen se mě snaž pochopit. Musela jsem tu trčet.
- Mně se ani nechtělo. - Hodiny.
Věříš mi?
Já už nevěřím vůbec ničemu.
- Ani mně? - Ničemu.
To snad není pravda. Takže mé slovo nemá žádnou váhu?
- Stačí. Mám dost. - Nech toho.
- Nezlobím se. - Ale chováš se tak.
Jsi úplně toxická. Musíš přestat.
- Nejsem naštvaná. - Ne. Dost už.
Nech mě domluvit. Vůbec se nesnažíš s tím bojovat.
Ne. To už je na mě moc.
- Ranní péče o pleť. - Dívejte na můj prsten.
Ten je ale krásnej. Sexy. Mám dobrej vkus. Skromnost stranou.
Mám na čele nějaké léčivé krystaly.
Díp mi je tam položila. Hned je mi mnohem líp.
- Ale tenhle mě moc… - Ten je na srdce.
Ten mě moc nebere. Přijde mi takový umělý.
- My máme kafe? - Jo.
- Slib z buněk. - Já vím.
Já slovo držím.
Občas mám tendenci chlapy podezřívat.
Nejen kvůli tomu, jak jsem vypadala, spíš kvůli špatným zkušenostem.
Díky.
Bojím se, že budou pokukovat po jiných.
Vždycky najdou nějakou štíhlejší, přitažlivější.
Proto se snažím mít nad všemi navrch.
A je to ze mě cítit. Nevěřím ani těm, kterým bych měla.
Růže až k posteli?
Nemáš zač.
Včera se to trochu zvrtlo.
Byla jsem naštvaná.
Ale když začnu takhle šílet, nejsem to já.
Chápu.
Naprosto tě chápu.
Nejradši bych byla, kdybychom si oba vzájemně odpustili.
Líbí se mi, že jsi nám objednala kafe, zatímco jsem spal.
Měls to slíbené.
Po většinu času zvládáme vzájemnou komunikaci dobře,
ale tohle byla vyhrocená situace.
Sžírá mě to. Je to nepříjemná novinka.
Co podnikneme? Vyrazíme na pláž?
To snad není možný.
- No jo… - „Nesmím to rozlít.“ A je to.
- Ideální začátek dne. - Máš zákaz pití kafe v posteli.
Ne!
- Vypiju si ho tady. - Jo.
Jsem si stoprocentně jistý, že kdybychom se poznali normálně
a pohádali se takhle brzo tak jako včera, byl by okamžitě konec.
Ale jelikož je mezi námi pouto
a v buňkách jsme se spolu naučili dobře komunikovat,
dokážeme se z toho otřepat.
To pouto je čím dál silnější.
Musím ti říct jednu důležitou věc. Snad mi nedáš košem.
- Mám rád dlouhé procházky po pláži. - Vážně?
- Co ty? - Já taky.
- Můžeme se hezky projít. - Jo.
- Je to tu nádherný. - To jo. Vážně krása.
Kéž bych tu španělštinu tehdy neflákal.
- Měl jsem ji sedm let. - Já jen čtyři roky.
A umím tak akorát: „Cómo está?“
- Nádherná pláž. - Jo, moc hezká.
Jsme u oceánu v Mexiku.
Zasnoubení.
- Celý život před námi. - Právě.
Dokážeš si představit něco lepšího?
- Ne. - Já taky ne.
- Miluješ to? - Jo.
- Fajn. - Hlavně miluju tebe.
Já tebe taky.
- Půjdeme do vody? - Jasně.
To je nádhera.
- Vypadáš naprosto úchvatně. - Díky. Ty taky.
Včera na tom společném setkání se Mallory zapovídala s Jarrettem.
Měl jsem dojem, že o mě nestojí.
A to mě přemohlo.
Když jsme se vrátili, šel jsem spát.
Někteří neradi chodí spát, když jsou naštvaní nebo smutní,
ale já byl prostě citově na dně.
Bál jsem se, že bych řekl něco, čeho bych pak litoval.
Vím, že je to…
Jak to jen říct…
Vím, že je to síla.
Celá tahle dovolená.
Narazili jsme na pár problémů a chtěl jsem…
Rád bych se ti omluvil, protože jsem si to…
Prostě jsem si to špatně vyložil.
- Asi jsi mi to nechtěla vpálit. - Nedorozumění.
I když vím, že se umíš ozvat.
To si piš.
- Jsi klikař. Jindy bych… - Já vím.
Být někdo jiný, zabiju tě.
Mám fakt kliku.
Já taky.
Naprosto tě chápu.
Včerejšek byl náročný, vířily emoce.
Chlapi poprvé viděli nás, my zase chlapy.
Byli jsme všichni pohromadě. Prostě síla.
- Jo, bylo to o nervy. - Určitě.
Ale já taky nechci, aby ses cítil…
špatně. Nechci ti ubližovat.
Já tobě taky ne.
Jo.
Jarrette je ten typ chlapa, s kterými jsem chodila dřív.
Proto jsme si tak rozuměli. Bylo mi to povědomé.
Ale Salovi na mně moc záleží a mně na něm taky.
Nesmírně ho miluju a chci, aby to věděl.
Není snadné se o tom bavit, ale jsem rád, že to spolu řešíme.
Vážím si toho.
Jo.
Vím, že máš vždycky právo volby.
A já chci, aby sis na konci každého dne vybrala mě.
- Jo. - O to mi jde. Já o tebe stojím.
A chci, abys ty stála o mě.
- Jo. - Proto jsem tu.
- Já taky. - Dobře.
Já taky. A věř mi, že nikdy nebudu ve vztahu proti své vůli.
To se mi na tobě líbí. Myslím, že to oba…
vidíme obecně dost podobně.
To jo.
Tak na naše zasnoubení a společné zdolání dalších výzev, Mal.
- Jdu do toho. - Já taky.
- Já vím. - Jo.
- Na zdraví. - Prost!
- Krásně to cinklo. - Div jsme je nerozbili.
Vůbec bych se nedivila.
- Krásně líbáš. To je fajn. - Bože můj.
Konečně jsem si plně spojil hlas z buněk s tvým obličejem.
Mně taky až dneska došlo, že se mi to v tvém případě
začíná spojovat.
Je to hrozně zvláštní.
Už si to začíná sedat.
- Mně to secvaklo teď. - Jaks to poznal?
Poslouchám tě, dívám se ti do očí a najednou to do sebe začíná zapadat.
Zvládneš s tím vůbec žít? Je to síla.
Nejspíš ne. První den jsem chtěl vzít do zaječích. Nekecám.
Ale pak…
Dělám si srandu.
Já tě přetrhnu. Koleduješ si.
Zkouším tě.
Neskutečně to jiskří.
Přijde mi, že spolu chodíme nejmíň pět let.
Jak se včera bavil s Mallory, bála jsem se, aby nezačal litovat.
To si nezvykej.
Ale věřím mu. Je to dospělý chlap.
Snad mi nelže. To by mi zlomilo srdce.
Lhaní nesnesu. To fakt ne. Přes to nejede vlak.
Stejně jako podvádění.
Vždycky když začínám nový vztah, okamžitě s bývalými utnu kontakt.
Z úcty k tomu novému vztahu.
Ty se s bývalkami kamarádíš?
Nerad pálím mosty. Nikdy nevíš…
To přece není pálení mostů. Jen vytyčení hranic.
- Tak tomu říkám já. - Hranice to samozřejmě má.
Ale nikdy nevíš, koho budeš jednou potřebovat.
Bejvalku určitě ne.
Co když budu shánět práci, ona bude dělat personalistku
a zrovna se budu hodit na nějakou pozici…
- „Ne, díky.“ - Nikdy nevíš.
Ty jsi tak nad věcí.
Pochopitelně bych se s ní nebavil každý den.
Věděla by, že jsem ženatej, takže…
- Mám taky hranice. - A byla by s tím v pohodě?
Musí být. To dá rozum.
Je na mně, abych to ukočíroval.
To ráda slyším. Nerada bych to po tobě vyžadovala.
Ne, to je…
Já dám hodně na to, co vidím.
Všímám si řeči těla.
Když mě něco žere, je zle, ale nejdřív to musím vidět.
A řekla bys mi to hned?
Ne, v tu chvíli bys to na mně nejspíš ani nepoznal.
Až zpětně bych ti řekla, že mi to třeba nebylo příjemný.
Nemůžu tě do ničeho nutit.
Dobře.
Protože kdybys mi řekla, že tě něco hrozně štve,
snažil bych se to za každou cenu napravit.
Toho si vážím.
Neříkal bych, ať se s tím srovnáš. To nedělám.
Věřím ti, ale budeš mi to muset dokázat.
Dobře.
- Tvá první cenote. - Přesně tak!
- Jsme tu. - Už se těším!
Podle starých Inků má každá cenote svou vlastní duši.
To se mi líbí.
Má to svou atmosféru. Slyšíš tu ozvěnu?
Skvělá akustika. Ty vole…
- To je mazec. Do prdele. - Má to kouzlo.
Bože můj. To jsou ryby?
- Jo, jsou. - Já vím, ale…
Vím, že je to pro tebe poprvé, ale…
Jsem rád, že sem můžu Díp vzít.
Jde o jedinečné podzemní jeskyně.
Má první cenote.
První v životě. Má své kouzlo.
- Moc se mi líbí. - Jsme tu sami.
Naposledy jsem v jedné takové byl na hudebním festivalu, kde hrál Diplo.
To bylo ale něco úplně jiného, než co nás čeká dnes.
Už se těším.
Hned bych tam skočila.
Mám dobrodružnou povahu.
A Díp podle všeho taky.
Takže jsem moc rád, že spolu můžeme něco takového zažít.
Naše cenote!
Jo.
Nechci to pouto mezi námi jen tak zahodit.
Musím udělat, co bude v mých silách,
abych do našeho vztahu dostal, co mu v tuhle chvíli chybí.
- Můžeme? Raz, dva, tři. - Skáčeme?
Páni, to je krása.
Úsměv.
Paráda.
Jaký to bylo?
Dobrý.
- Jo! Dobrý! - Jo, bylo to fajn.
Vypadala jsi jako sexy delfínice. To se ti povedlo.
Ty jo.
- Užila sis to? - Moc.
Sallory na obzoru!
Čau!
Jak se máš?
- Pojďte. - Skupinové objetí?
Zahrajeme si volejbal?
Beru si Nicka.
- Koho vy? - Jsem jednička draftu!
- Srdíčko zvítězí nad výškou. - Jen si hrajte.
- Já se budu dívat. - Sundejte si trička.
Tak jo. Sale, šup.
Konečně to řekla!
- Nebo si ho nech. Dobrý. - Víš co?
- Trička proti naháčům. - Jsem rozhodčí.
Já jsem na sport levá.
Hra začíná!
Uhýbám před míčem.
Bojím se…
Shayne je sexy jak sviňa.
NATALIE, 29 KONZULTANTKA
Umím ho popsat i líp.
Jdu si pro tebe.
Jo.
- Natalie, co děláš? - Vrať se!
Nesnáším sport.
- Nekecej. - Sport je nej!
Nehodlám prohrát. Koukejte se sebrat!
Ne.
Začínám se o naše děti bát.
Bože můj.
Natalie.
Co je? Dávám si pauzu.
Pojďme!
Nevím, kdo mě na to hřiště pustil.
Vyhráli jsme!
- Co se to děje? - To ne!
- A je to. - Chyběl kousek.
SALVADOR, 31 PRODEJCE ZÁJEZDŮ
Zradily mě boty a letěli jsme k zemi.
Měla jsem slanou vodu v očích, pálily mě čočky a nic jsem neviděla.
To jen tak nezapomenu.
Dívejte na to. Panebože.
Hezký!
To jsou volové. Podívej, jak si to užívají.
Asi se zamilovali.
Rádi se předvádí.
Ty vole!
Roztomilý.
- Ty jedeš. - Cože?
Netušila jsem, že jsi takový extrovert.
Největší tady.
- Vadí ti to? - Ani ne.
Jen mám strach, že tě budu nudit.
- Že radši sedíš a… - Trápí tě to?
Netrápí, ale budu se ptát, jestli se nechceš přidat.
A já řeknu, že ne.
- Takovej jsem mezi lidma. - Nevadí.
- Jak to zatím jde? - Skvěle.
- Je ti s ním dobře? - Neskutečně.
Všem to spolu sluší.
Všichni kluci vypadají fakt dobře.
- Jo, jsou to fešáci. - Jo.
Ale stejně mi přijde, že si nás nezaslouží.
- Jo. - Jen můj názor.
Baví mě ta dynamika jednotlivých párů.
Bavila jsem se s Jarrettem…
Bylo vidět, že to zkoušel do poslední chvíle.
- Pojď sem. - Zvedni mě.
- Nebylo ti trapně? - Bylo. Přišlo mi to zvláštní.
Bylo toho nějak moc naráz.
Je to síla.
Promiň.
Bože…
- Máš sexy kudrlinky. - Že jo? Sluší jí to.
Včera jsi mluvil jinak.
Nedělej, že si to pamatuješ. Ale sluší ti to.
Mám tě zabít?
Já…
Natalie lá…
Je má jediná.
Dítě nebo tři mi dá…
Co šest?
Ná!
- Nick a Danielle jsou úplné protiklady. - A proto se přitahují.
My to máme podle mě jinak.
- Jsme si dost podobní. - Jen jsi energičtější.
Jo, ale v tom trumfnu všechny. Jedu furt naplno.
Já vím. Já jsem víc introvert,
takže mě lidi nenabíjejí, ale spíš vysávají.
- Tak to já tě nejspíš vysávám do mrtě. - Jo.
Ne, nevysáváš.
Mám si radši pošetřit energii na později,
abychom ji využili na něco jiného?
- Na volejbal? - Ne, na sex.
To si nech na jindy.
Tobě jeblo?
No tak.
Chtěla jsem ti vylézt na ramena.
Tak pojď.
- Ne. - Mám tě!
- A je to. Pohoda. - Jsi nahoře!
Jo, dobrá práce!
- Držím tě. - Chci dolů!
- Proboha. - Něžně, Shakey.
- Jsem něžný, neboj. - Už jsem skoro na zemi.
Mám tě.
Hlavně opatrně.
- Ale dal to. - To jo.
- Nečekala jsem, že mě zvedne. - Jo, lidi dokážou překvapit.
A to nikdo nevěřil.
Jo.
Jsem zvědavý, jak to dopadne s Díp a Shakem.
Proč?
Shake totiž říkal,
že ho Díp nijak zvlášť nebere.
- To je hrozný. - To teda je.
Cos mu na to řekl?
Nechtěl jsem to hrotit, ale popsal jsem mu naše hrátky.
Do háje.
Jak to jde s Danielle? Přijde mi, že máte hrozně silné pouto.
A lásku jste si vyznali dost rychle.
- Cítils to hned? - Jo, do pěti dnů. Když víš, tak víš.
Moje řeč!
Moc mě to tu baví. Náramně si to užíváme.
To je fajn.
Pobyt tady nám pomohl sblížit se v mnoha ohledech.
To pouto zesílilo.
Už k něčemu došlo?
Byly tam náznaky, ale radši jsme to utnuli,
i když jsme to moc chtěli.
Ale budete se brát.
- Přitahuje tě fyzicky? - Rozhodně.
Je první snědý muž, kterého jsem kdy políbila.
Fakt? Jaký to bylo?
- Skvělý. - Nepochybně.
To teda. Od začátku mezi námi vzniklo silné citové pouto.
Bavíme se o našem vztahu a řešíme to spolu.
- Když víš, tak víš, ne? - Přesně.
- Na zdraví! - Na zdraví.
- Dobrota. - To teda.
Co ti tady zatím nejvíc chutnalo?
Tacos.
Souhlas. Tacos ze stánku byly peckový.
To se mi na tom líbí.
V buňkách jsme měli plno fajn nápadů, co společně podnikneme.
Ale teď je spolu realizujeme a užíváme si to.
Čteš mi myšlenky.
Už teď mi čteš myšlenky.
Jo, vidím to úplně stejně.
Ale trochu mě to děsí.
- Co? - Abych pravdu řekl.
Tohle je totiž vyloženě pohádková dovolená.
Ale v běžném životě mě teď čeká období těžké dřiny.
Začínám podnikat. Rozjíždím veterinární kliniku.
Mám z toho strach, protože si rád užívám života,
ale teď mě čeká plno starostí.
Jo, taky na to musím pořád myslet.
Jaké to bude, až se vrátíme do reality
a budeme si zvykat žít a řešit věci spolu?
Vím, že je pro tebe práce důležitá, a budu se tě snažit podporovat.
Plně to chápu, protože na to máš ideální věk.
Jsi ještě mladý a máš spoustu energie, kterou můžeš využít na nakopnutí kariéry.
Užívat života si můžeš později.
To si málokdo uvědomuje.
Skvěle mi rozumíš a umíš se do mě vcítit.
Ráda bych přitom stála po tvém boku.
To rád slyším.
Cítím, že mi budeš velkou oporou.
A to je pro mě naprostá novinka.
Netušil jsem, že chci pomocí tohoto experimentu najít
takovou úžasnou a podporující ženu,
která při mně bude stát.
Teď to samozřejmě zní skvěle. Kdo by to nechtěl?
Ale v předchozích vztazích jsem tyhle přednosti nevyhledával.
Dřív pro mě bylo stěžejní fyzično.
Ale přesně tohle mi chybělo.
Možná je klíčové nepřemýšlet, co by se mohlo pokazit,
a radši se zaměřit na to, co nám to může přinést.
Tos řekl moc hezky.
Už se těším, až se sestěhujeme. Bude to skvělý.
- Náramně si to užijeme. - Těším se na všechno.
- Tak na další kapitolu. - Na další kapitolu.
Můžu tě odteď uvádět jako nouzový kontakt?
Nikoho lepšího nenajdeš. Zvednu to hned.
- Zítra se vracíme domů. - Já vím. Co ti budu vařit?
Salisbury steak. Nejvíc sexy jídlo.
- To mi nic neříká. - Mleté maso s omáčkou.
- Nic víc? - V podstatě sekaná.
Sekaná není sexy.
Už aby mě tvůj pes měl radši než tebe.
Neboj. Je dost prodejný.
- Budu ho cvičit, aby mě měl radši. - Nebudeš muset. Koupíš si ho.
- Už se těším. - Pozdraví mě a poběží za tebou.
- Těším se. - Už aby tě poznal.
Ale mou kočku radši ne.
Budou spolu vycházet?
- Jo. - Psy Greyson moc nemusí.
Nevím, co řekne na kočku.
Asi se mu nebude zamlouvat.
- Těším se na tvůj byt. - Jo, mám to tam hezký.
Z čeho máš největší strach?
Občas to vůbec nečekám. Bouchneš úplně z ničeho.
Bojím se, aby sis nemyslel, že se takhle budu chovat vždycky.
To není pravda.
Byl to panický záchvat.
Bojím se, že mě budeš odsuzovat za to,
jaká jsem byla, když jsem si tím procházela.
Stačí mi tvůj pohled a vidím, že mě soudíš.
- Nesoudím. - Jo.
Nesoudím. Snažím se ti porozumět a podpořit tě.
Věřím ti to, jen si myslím…
Ale musíš mi jít trochu naproti.
To, jak reaguješ,
to dělá jen horší.
- Cítím se hůř. - Já tě nechápu.
- Já vím. - Nevím, jak se mám chovat.
Jo.
Snažím se, ale ty se naštveš ještě víc.
Co mám teda pak dělat?
Jo, to je…
Zatím nevíme, jak se k sobě v takových situacích chovat.
- To je těžký. - Snažím se.
Já vím.
Věřím ti a vím, že to myslíš dobře.
Jen chci, abys věděl, že si to uvědomuju.
Jo.
Až po tobě.
To je paráda.
Úžasná dovolená.
Už jen vidět jeho úsměv, vnímat, jak mě objímá a drží za ruku.
Náš vztah to posunulo někam úplně jinam.
Za tři týdny se bereme a já už se nemůžu dočkat.
Jsem šťastná.
- Na zdraví. - Na naši první romantickou večeři.
- No jo, máš pravdu! - Máme pěkně plné sklenky.
Vypiješ to?
- Výborný. - Cože? Co to máš?
- Je to výborný. - Co to je?
- Něco výbornýho. - Ale co?
- S plnou pusou se nemluví. - Tak promiň.
- Snažím se chovat slušně. - Jo.
- Těšíš se domů? - Mám trochu strach.
- Budou mě chtít vyzpovídat. - Tvoji rodiče?
- A tvá máma a sourozenci. - Mámy se neboj.
Nebojím, ale…
Vezmeš si tyhle šaty?
- K tvojí mámě? - Jo, jsou sexy.
- Co? Ne, půjdu v roláku. - Sluší ti.
Je přece léto.
Nebo v overalu se zipem.
Užila sis posledních pár dnů?
Když pomineš, že nedáváš mou energii?
Jak to hodnotíš?
Já už jsem takovej.
Když jsi mezi kluky, je to vážně mazec.
Jo.
V tom jsme každý jiný.
Ale není třeba to měnit. Jen si na to zvyknout.
- Jo. - Patří to k tobě, takže v pohodě.
- Takového mě miluješ, ne? - Jo.
To neznělo moc zamilovaně.
Já vím, ale jo.
Neber náš vztah jako samozřejmost.
Však neberu. Ale prostě…
Ráda si z našeho vztahu děláš srandu.
Ale kolikrát ses jím pochlubila?
Proč ho jako musím před ostatními vychvalovat?
Protože ho často dost shazujeme. Já se námi chlubím neustále.
Já bych taky ráda, ale není to můj styl.
- Proč se hned urážíš? - Neurážím.
Začínals na mě zvyšovat hlas.
- Tebe štve, že se námi málo chlubím? - Neštve mě to. Jenom…
Proč se nepochlubit?
Chápu, že se nechlubíš kabelkou nebo kožichem,
ale když se k tobě někdo chová hezky? Tím se přece pochlubím.
Prostě projevuju lásku jinak. Máš hrozně vysoký očekávání.
Na projevování lásky na veřejnosti nejsem. Nebudu tě pořád oblejzat.
To po tobě nechci.
Nestartuj zas.
Zvyšuju snad hlas? Jen se spolu normálně bavíme.
Já vím, ale už to nechci řešit.
Končím.
Jdu do prdele.
CHICAGO, ILLINOIS
SHAINA, 31 KADEŘNICE
Kdopak to je?
- Ahoj! - Čau. Rád tě vidím.
Já tebe taky.
Čekáš dlouho?
- Posuď sám. - Jasně.
Takže…
Kde máš prstýnek?
- Chováš se divně. - Nechovám.
Nevím, na čem jsme. Co bude dál?
Jsem zmatený.
Prostě se mi s tebou nechtělo spát v jedné posteli.
- Bylo to na mě moc hr. - Jo.
Vyděsilo mě to.
Dobrý den.
- Děkujeme. - Krása.
Vypadá to skvěle. Děkujeme moc.
Představoval jsem si, že jsme manželé…
- A co? - Láká mě to.
Nehodlám se tě jen tak vzdát.
Jsi složitá ženská, ale přesně takovou jsem chtěl.
Energickou, zábavnou.
Nemusím si před tebou na nic hrát.
- Můžeš být sám sebou. - Přesně tak.
Skvěle mi rozumíš. Z toho strach nemám.
Jen nevím, jak naše společné soužití vyřešit logisticky.
Já vím. Mě to taky děsí.
Protože to, na čem se neshodneme, se nikdy nezmění.
Ty budeš mít vždycky svůj pohled.
Co když budeme celý život narážet na ten samý problém?
- Rozumíš mi? - Jo, rozumím.
Chci zůstat věrná svým hodnotám.
S tím se dá pracovat.
Kdybys věděla, z čeho všeho jsem ochoten poprvé v životě slevit.
Tak moc tě miluju.
Vybrala jsem si Kylea. Řekla jsem mu ano, ale pořád nemůžu pustit z hlavy Shaynea.
Nevím proč.
Asi ho svým způsobem přese všechno miluju.
Jestli je to pravá láska, ukáže až čas.
Vím, že se rozhodl pro Natalie, ale já tu chci najít manžela.
Ne to nechat být a hrát druhé housle.
Šest párů se nám zamilovalo a zasnoubilo naslepo.
Romantická dovolená je u konce
a přichází nejnáročnější fáze našeho experimentu.
Nikam se mi nechce.
Ne! Bože můj! Musíme zpátky nohama na zem.
Já vím.
- Přichází hořkosladké loučení. - Opouštíme Mexiko.
Jsem citlivka, je mi do breku,
ale taky už se těším na…
- Normální život. - Jo, v Chicagu s ním.
Všechno krásné jednou skončí, ne?
To znělo dost depresivně.
- Jo. Kapitola třetí. - Za dalším dobrodružstvím!
To už je lepší.
- Dost bylo randíček a koktejlů. - Je konec.
Čeká je návrat do reality.
Čau, mami.
Dýl jsme nikdy odloučené nebyly.
- Podívej. - Nech toho!
Jo, jsem zasnoubená.
- Ten je krásný. - Že jo?
Pochlub se.
Jejda.
Dobrý den.
Opravdu ji milujete?
- Ptá se, jestli mě miluješ. - Ano, miluju.
Jsme zasnoubení!
- Ty jo! - Mám velkou radost!
S telefony v rukou vyráží domů.
- Bože můj. To je výhled. - Hezký.
- Vítej u nás doma. - Bože.
Budou spolu žít v jednom bytě.
Teď se teprve ukáže.
Jo.
Sehraje roli to, jak se chovají, v každodenním životě?
Jak se vším zamíchá jejich vzhled, věk, původ, rodina a finanční situace?
Nejsi zimomřivá?
Vše začalo láskou, citovým poutem. A za tři týdny je čeká svatba.
Dokážou nám, že láska je slepá?
Uvidíme.
21 DNÍ DO SVATEB
- Nesu nákup. - Co máš?
Víno, kdybys chtěla.
Jak jsi na tom? Pracuješ?
Byli jsme pryč tři týdny.
Prokousávám se tunou e-mailů.
Návrat do reality.
Já vím.
Ale už pomalu končím.
- Dneska už si dej pohov. - Jo.
- Ono mi to neuteče. - Na zdraví.
Na zdraví. Díky.
Jo, hele…
- Jedna věc mě tíží. - Chceš si sednout a probrat to?
Takže…
Vím, že to mezi tebou a Jarrettem nepokračuje,
ale nikdy jsme to spolu pořádně neprobrali.
Chci mít jen jistotu, že ať se ten večer stalo cokoliv,
nemám se čeho obávat…
Já měla za to, že jsme to už probrali a uzavřeli.
Takže nechápu…
Asi mě trápí, že jste se bavili tak dlouho.
To mě zneklidnilo.
Ale říkals, žes nežárlil. Tak cos cítil?
Mal, možná je to jen v mojí hlavě,
ale mám dojem, že jsi po tom rozhovoru s Jarrettem
naznačila, že se nemusíme brát.
Trápilo mě to.
- Jen chci… - Proč to vytahuješ teď?
Dost jsi mě zaskočil.
Řekla jsem, že pokud se po tom všem nebudeme na svatbu cítit,
nemusíme se brát.
Já vím.
Jen nevím, proč to bylo to první, cos mi řekla, po rozhovoru s Jarrettem.
Přišlo mi, že nemáš zájem.
O tebe?
Takhle jsem to ani neřekla.
Tak jak jsi to řekla?
Já to tak slyšel…
Proto jsem vyšiloval.
Říkala jsi, že se nakonec nutně nemusíme vzít.
A já si do té doby tuhle variantu vůbec nepřipouštěl.
Bylo to to první, cos mi řekla, když jsi domluvila s Jarrettem.
Komentoval, že nemám zlatý prstýnek.
Asi to bylo v návaznosti na to.
Jsme zasnoubení a já přemýšlela, jestli mě vlastně vůbec znáš.
Nevím. Proběhlo mi to hlavou.
Možná si mě ve skutečnosti vzít nechceš. Proč jsi mě požádal o ruku?
Stojíš o tu svatbu?
Asi mě trochu rozhodilo, že ostatní holky
dostaly vysněný prstýnek, protože na něj přišla řeč.
To jsem nevěděl.
Nevěděl jsem, že tě to trápí.
Mně se tenhle prstýnek líbí.
Je krásný a mám ho ráda.
Neřešila jsem to, protože mi o něj nešlo, ale ta poznámka mi utkvěla v hlavě
a trochu se mě dotkla.
Občas si prostě nejsem jistá, jak moc ti na mně záleží.
Jsi má snoubenka a chci si tě vzít.
Vím, že se ti ten prstýnek líbí, ale mohl jsem se zeptat. Moje chyba.
Vybral jsem tenhle.
- A chtěl jsem ti ho dát. - Mně se líbí.
Já jen nechápu tu jeho poznámku. To se nedělá.
Měl tam svou snoubenku, ale přesto si to nemohl odpustit.
Vybral si jinou, tak ať to nechá plavat.
JEŠTĚ UVIDÍTE
Za dva týdny se máme brát. Není mi to u prdele.
Dobře.
Včera jsem toho řešil víc. Tvá rodina není všechno!
Nedávám to.
Chci vědět, že jsem na prvním místě.
- Přirostlas mi k srdci. - Nebyla jsem jediná.
Má snoubenka je sexy jako Beyoncé.
Já tě žeru.
Měli bychom se sestěhovat. Další krok.
- Budu se vdávat. - Bože!
- Bojím se. - Chceš vidět prstýnek?
Ne, nechci!
Máš si brát svou nejlepší kamarádku.
Ale měla by pro tebe být víc než kamarádka.
Co s náma sakra bude?
Mně na tobě záleží. Ty si myslíš, že se k sobě hodíte?
Prober se.
To se nedá jen tak přejít.
Asi se sesypu.
Myslela jsem, že se nedočkám.
Snad to pro mě nebude nejsmutnější den v životě.
Ty krávo!
- Jsi připravená? - Ne.
Zamilovali jsme se na základě toho, jací jsme, ale to možná nestačí.
Nyní se ukáže…
…zda je láska vážně slepá.
Berete si ho za manžela?
Berete si ji za svou právoplatnou manželku?
Nedávám to.
Takhle jsem si tu svatbu fakt nepředstavoval.
Co to jako je?
Překlad titulků: Vojtěch Tuček