SERIÁL NETFLIX
Tělesné proporce mě při seznamování určitě limitují.
V rámci tohoto experimentu konečně nebudu posuzována podle zevnějšku.
Mně seznamování fakt nejde.
Přišla jsem najít toho pravého,
který mě bude milovat takovou, jaká jsem, ne jak vypadám.
Snad to vyjde.
Poznám především jejich srdce.
Jsem připravený se oženit, ale nikdy jsem nezažil pravou lásku.
„Miluju tě“ jsem zatím řekl asi leda mámě.
To je tak roztomilý.
Ahoj!
Čau!
- Ahoj. Jak je? - Jde to.
- Posaďte se. - Páni, fakt to není sen.
- Začínáte si to uvědomovat? - Jo.
Jsme zpátky!
Vítám vás. Jsem Vanessa Lacheyová.
- Já Nick Lachey, nečekaně. - Nečekaně.
Dámy, vítám vás v pořadu Láska je slepá.
Vítejte tady!
- Jo! - Jo!
Taky vám přijde, že seznamování je dneska extrémně povrchní?
- Ano. - Ano.
Jo.
Jde jen o zevnějšek.
- Nic víc. - Přesně.
Jakmile chlapi v seznamovací appce vidí Asiatku, hned předpokládají,
že budu tichá a submisivní.
A naživo jsou pak překvapení, že nezavřu pusu.
- Dobře ty! - Chci něco dokázat a umím se ozvat.
Na konci rande mi pak říkají, jak jsem je zaskočila.
Neříkej.
Hodně dělá vzhled a první dojem.
Prsatá blondýna – s tou si užiju.
Nevidí ve mně manželku, takže mi ani nedají šanci.
Nedostanu příležitost se otevřít a být sama sebou.
Přitom mám tolik co nabídnout. Ale nemůžu to ukázat!
- Jo. - Chceme být milováni tací, jací jsme.
A zdejší pánové nejsou výjimkou.
Tady zaručeně lásku najdete.
V následujících deseti dnech
budete mít konečně šanci zamilovat se
čistě na základě toho, jací jste uvnitř.
To je fajn.
Nezáleží na vašem vzhledu, rase, původu ani výši příjmů.
Žádná zařízení, co by odváděla vaši pozornost.
Potkávat se budete výhradně
v soukromých buňkách.
Dělit vás od sebe bude tenká stěna.
- Tváří v tvář se vůbec neuvidíte. - My víme.
Rozhodnutí je jen na vás.
To vy si vyberete, kdo vám za to stojí.
Když onu spřízněnou duši najdete, požádáte ji o ruku.
- Páni. - No jo.
A teprve až vám řekne ano, uvidíte svou snoubenku naživo.
Páni.
A za čtyři týdny vás čeká svatba.
Budete muset učinit nejdůležitější rozhodnutí v životě.
Už aby to bylo!
- Řeknete ano své lásce… - Naslepo?
Nebo opravdový svět vaši lásku zhatí a vy už se nebudete chtít nikdy vidět?
Je láska skutečně slepá?
Bože můj…
Chcete najít svou životní lásku?
Jo.
Pak pokračujte těmito dveřmi, protože buňky jsou oficiálně otevřené.
- Do toho! - Jde se na věc!
- Zlomte vaz. - No tak, holky, manžílci už čekají.
- Připravená? - Rozhodně.
Už bylo načase.
- Jdeme na to? - Bože.
Do buněk se moc těším,
protože normálně holky už na prvním rande komentují mou šedivou kštici.
Mám z toho komplex.
Tak v těchhle buňkách najdeme tu pravou.
Nezáleží na mém vzhledu, váze, barvě pleti ani původu.
To je teď vedlejší.
Jde jen o to, jaká jsem.
Moc mě zajímá, co všechno v těch buňkách zjistím,
protože odsud chci odejít vdaná.
- Máš připravenou první otázku? - Ještě ne.
- Necháš to náhodě? Taky. - Jo.
Jdeme na to.
Jdeme na to!
- Ahoj. - Ahoj!
- Čau! - Hola.
- Nazdárek! - Pojďme to rozjet.
- Už jsi někdy někoho milovala? - Nejdřív se mi představ.
Bože můj.
Sahám rukou na stěnu. Vidíš něco?
Ne, nevidím.
- Jsi taky nervózní? - A jak!
- Haló? - Vítej v mé buňce.
Tenhle experiment se mi zamlouvá,
protože nemám prsa ani zadek.
Když se nenafintím, vypadám jak 13letý kluk.
Chci najít životního partnera. Měl by mi být nejlepším kamarádem.
Jednou bych o tom vyprávěla dětem.
„S tátou jsme se potkali při experimentu,
kde jsem se vídala se 14 dalšími chlapy.“
„Mami, děláš si srandu?“
- Ahoj. - Čau.
- Jak je? Jak se jmenuješ? - Iyanna.
- A ty? - Já jsem Jarrette.
- Odkud jsi? - Z Atlanty. A ty?
Z Anchorage na Aljašce. Mé současné bydliště.
- Nekecej. Odkud jsi? - Z Chicaga.
- Vtipálek. - Snažím se.
- Čímpak se živíš? - Dělám v institutu náhradního mateřství.
- Aha. Chceš děti? - Jistě.
- Já chci dvě prďolata. - Já nejmíň dvě.
Klidně i čtyři, kdybychom to finančně utáhli.
- Cože? - Kdyby se to stíhalo.
Slyšel jsem dobře?
- Čtyři děti? - Moc ambiciózní?
Chceš založit rodinnej klub?
Chci početnou rodinu, kterou jsem sama neměla.
Jako jedináčkovi mi vždycky bylo smutno.
Jak to máš s mámou?
Moje biologická máma mě vychovávala asi do devíti,
ale nebyla na tom zdravotně vůbec dobře.
Tak mě svěřila do péče své sestřenici, která mě vychovávala až do 18.
Pak jsem šla z domu a žila u kmotrů, kteří mě adoptovali, když mi bylo 22.
- Zažila sis svý. - To jo.
Život se se mnou nemazlil. Divím se, že jsem nedopadla hůř.
- Nejradši bych tě teď objal. - Ne, to je dobrý.
Sakra. Obejmu aspoň tu stěnu.
Chci tady najít budoucí manželku. Musí to být v jádru dobrý člověk.
- Tak zatím. Ještě hodíme řeč. - Rozhodně.
Loni mě potkalo neštěstí.
Asi týden jsem ležel sám na jipce.
Připadal jsem si naprosto bezmocně.
Neměl jsem ženu, která by mě v takové situaci podržela.
Sem jsem se přihlásil, protože ze všeho nejvíc toužím
po pravé nefalšované lásce.
Chci najít někoho, kdo se mnou bude v dobrém i zlém.
Proto jsem tady.
- Ahoj. - Jak se máš?
- Dobře. Co ty? - Taky. Jak se jmenuješ?
- Mallory. A ty? - Rád tě poznávám.
Já jsem Jarrette.
- Moc mě těší. - Ne ten bývalý mluvčí Subway.
- Ani to klenotnictví. - Díkybohu.
Co tě baví?
Hraju fotbal, softbal, basket.
- Co máš ráda ty? - Běhání a tanec.
V neděli s kamarády u televize fandíme Chicago Bears.
Jo. To je paráda.
Vyrůstala jsem se dvěma bratry, takže sport doslova žeru.
To je u ženských vzácné.
- Ale mně se to líbí. - To jsem ráda. Díky.
- Neříkají ti Jarríku? - Ne, nikdy nikdo.
Tak já budu první.
V dnešní době nemáte čas přemýšlet, co vlastně cítíte.
Nepřemítáte o svatbě, dětech a životních cílech.
Lidé se obvykle diskuzím na tohle téma vyhýbají jako čert kříži.
Ahoj.
Čau. Jmenuju se Salvador.
Těší mě. Já jsem Mallory.
- Mallory. - Jo.
Dobrá.
Pověz mi něco o sobě. Odkud jsi?
Pocházím z početné hispánské komunity v texaském El Pasu.
Zajímavý. Dobře.
Chlapy s hispánskými kořeny má každý zažitý jako velké drsňáky.
Ale já jsem výjimkou.
Nevadí mi ukázat zranitelnost. Rád si pobrečím.
Projevy emocí nepokládám za slabost.
Takže tohle je pro mě jako dělané,
protože tam venku jsem zatím nenašel nikoho,
kdo by patřičně opětoval moji lásku.
Proto jsem tady.
Lidi často zaskočí, že jsem na vysoké studoval operní zpěv.
Odkud pochází tvá rodina?
Vyrůstala jsem v jižní části Chicaga.
Táta je Mexičan, máma Polka.
- U mě oba Mexičani. - Fajn.
- Umíš španělsky? - Trošku.
Ty bláho!
Nech toho.
- Střet dvou kultur, co? - Jo.
Moje rodina je početná a pěkně hlasitá.
Jsem nejmladší ze čtyř sourozenců.
- Svatby s tvou rodinkou musí být odvaz. - To jo.
Příbuzní jsou automaticky tví nejbližší přátelé.
To určitě.
Já je mám moc rád. V tom jsme zajedno.
- Rodina je pro mě důležitá. - Kolik máš sourozenců?
- Dvě ségry. - Hezky.
A staršího bráchu.
Věkově jsem někde uprostřed, takže všechno urovnávám.
Já myslela, že budeš právě ten potížista.
Ne, jsem hroznej pohodář. Uvnitř hned roztaju.
- Jsem jako Ferrero Rocher. - To je hezký.
To se mi líbí.
- Snad ještě pokecáme. - Taky doufám.
Sbohem, má lásko!
Bože můj.
Jasně, nevidím ho, nevím, jak vypadá.
Zatím si utvářím představu hlavně podle hlasu
a ten má Sal moc příjemný a přitažlivý.
Propána.
- Ideální program na neděli? - Něco akčního, mám ráda brunche.
- To jsme dva. - Kdybys mě viděl cinklou.
- Máš moc příjemný hlas. - Vážně?
Vážně.
Kdybys věděl, jak jsem se bála, že mi někdo řekne, že zním hrozně.
To bych byla v háji.
Čím se živíš?
Rád buším do sádrokartonu.
Bože můj.
KYLE, 28 STAVEBNÍ DĚLNÍK
A jezdím na krosový motorce, abys věděla.
Bože!
Chtěla bych vypadat jako JLo.
- Haló? - Všude dobře, doma nejlíp.
BRANDON, 36 POJIŠŤOVÁK
Panebože, zase mám zářez.
- Dělám do realit. - A jde ti to?
Úspěšnej realiťák musí podle mě dobře vypadat.
Potkávám spoustu povrchních lidí.
Takhle se ptáš všech?
Chci mít od začátku jasno.
Jasně. Takhle to ale nefunguje.
Mám na Instagramu spoustu sledujících.
Pochopitelně mám hromadu kamarádů.
To bys nevěřil.
Buňky jsou pro mě ideální, protože v práci
se mi v autě taky rychle vystřídá klidně i dvacet lidí.
Dobře.
Nejsi Hispánka?
- Jsem. - Vážně?
Napůl.
- Cítím to z tebe. - Bože můj.
Rád holkám kupuju hadry.
Jakou máš velikost?
Děláš si prdel?
- Cvičíš ráda? - Ani ne.
- Fakticky? - Ne.
Obvykle si rozumím nejlíp s lidma, co cvičí.
Kolik ti je?
- Třicet tři. - Já jsem spíš na mladší.
- Kolik ti je? - Třicet dva.
- Jak se jmenuješ? - Dípti.
- Takže Indka. - Krucinál, jak jsi to poznal?
Jsem taky Ind.
Narodila jsem se v Indii, ale od osmi let žiju tady.
Když jsem měl vážný vztah, vždycky to bylo s blondýnou.
Vážně? Dobře.
Když jsem se přestěhoval do Ameriky, dvě věci jsem tu viděl poprvé v životě.
Sníh a blondýny. A na obojí jsem zíral s otevřenou pusou.
Hlava mi to prostě nebrala. Takže tak.
Já jen abys věděla.
- Jo. - Je na tobě…
- Jak s tou informací naložím? - Jo.
- Jak se jmenuješ? - Abhišék, krátce Shake.
- Nikdy jsi nechodil s Indkou? - Fakt ne.
Vtipné je, že jsem taky na blonďáky.
Vážně?
Zatím jsem vždycky chodila s bělochem.
Oba jsme hnědí, ale chodíme výhradně s bílýma.
- Čím se živíš? - Jsem veterinář.
- To je skvělý. - A taky houseový DJ.
Jsem blázen do hudby.
Kdybychom spolu šli na fesťák, chtěla bys mi sedět na ramenou?
Jo, troufl by sis na to mě zvednout?
Jasně. Ale byl by to pro mě záhul?
To znělo dost neomaleně.
Shake tenhle pořad asi nepochopil.
Má se snažit zjistit, jaká jsem. Ne se mě nepřímo ptát, kolik vážím.
No ne?
Bavil jsem se tak dobře, že jsem zapomněl, kde jsem.
- Ztratil jsi pojem o čase. - Úplně.
- Tak jaký to bylo? - Dobrý. Fakt.
Čau, holky.
- Ahoj. - Čau.
- Ahoj.
Jak to šlo?
Skvěle. Klidně bych jela dál.
Všechny sem jdeme s tím, že se chceme vdát.
A v mnoha případech jsem během sedmi minut
člověka na druhé straně poznala mnohem líp
než chlapy, se kterými jsem dva měsíce chodila.
Je to neskutečný.
Jeden mě hrozně bavil.
Nevím, jak se jmenuje. Pan tajemný.
To, že si o něm nic nepamatuješ, není dobrý znamení.
Ty sis udělal ze zápisníku úplnou excelovou tabulku.
Můj algoritmus. S Danielle máme stejný pohled na brunch. To už je něco.
Mám dojem, že většina z nás asi bude mít podobné favority.
Jo. Ti nejzajímavější jasně vynikají.
První den byl plodný.
Shaynea jsem si okamžitě vyškrtla.
Ta byla dobrá.
Rande s ním by bylo za trest.
A se Shakem taky.
Shake mi taky absolutně nesedl.
Nick byl fajn. Jarrette byl moc fajn.
Měl příjemný hlas.
Pak Kyle, ale to bude asi trochu darebák.
Cítím z něj potíže.
S pár holkama jsem si vyloženě nesednul,
s pár jsem si sednul a deset jich je někde mezi.
U těch vůbec nevím.
Mají nás rády. Chtějí si nás vzít.
DÁMSKÝ PŘÍBYTEK
- Díky moc. - Není zač.
Ten bagel vypadá božsky.
Borůvkové už jsou jen tři, tak s rozmyslem.
Spálila jsem se žehličkou na vlasy.
Snažím se to zamaskovat, ale zatím neúspěšně.
Stejně nás nevidí, tak asi v pohodě.
Druhý den je tu. Zažila jsem plno rande přes online seznamky.
A taky plno fakt divných… Nechci znít nezdvořile.
Šla jsem třeba na rande s chlapem v džínových šortkách.
Automaticky jsem čekala, že to bude průšvih.
Protože podle mě neměl vkus.
Takhle to zní hrozně hloupě.
Chci přece najít životní lásku. Koho zajímá, v čem chodí po městě?
Hlavní je, jestli se k sobě hodíme lidsky.
Ale stejně, džínové šortky…
Stůjte! Počkejte na mě!
To, že si chci najít manžela a zestárnout s ním,
mě nejspíš poprvé napadlo,
když jsem viděla, jak se můj děda stará o mou babičku s Alzheimerem.
Nemůže se hýbat, nemluví.
Hned jak jsem viděla tu čirou lásku a podporu, kterou jí dokáže dát,
chtěla jsem to taky.
Chci někoho, kdo mě bude milovat
bez ohledu na můj zdravotní stav a mé chyby.
Nechci skončit ve stáří sama, aniž bych tenhle typ lásky zažila.
- Ahoj. - Ahoj, tady Shayne.
- Jak se máš? - Dobře. Co ty?
Taky.
- S kým že mluvím? - S Natalie.
Jasně…
Jo, jsem to já.
- Je mi potěšením. - Ráda tě zas slyším.
Včera jsem si u tebe udělala poznámku.
Malou hvězdičku, abych věděla, že chci navázat na náš rozhovor.
- To je něco! - Jo.
Hrozně dobře se mi s tebou povídalo.
Přišlo mi, že to hezky plyne, a líbila se mi tvá energie.
Já na energii hodně dám a z tebe jsem jí cítil spoustu.
Ze zabarvení hlasu často poznám, jestli má druhá strana zájem a co čekat.
To ráda slyším.
Takže co teda děláš? Nějakou konzultantku, viď?
- Přesně tak. - Jo.
Nechci se vychvalovat, ale jde mi to.
Ta práce mi moc sedí.
Prosím tě, vychvaluj se, jak jen můžeš.
Mě to totiž hrozně přitahuje.
Když se to teda nepřehání a nepůsobíš namyšleně, až arogantně.
Na to, cos dokázala, bys přece měla být náležitě pyšná.
To mi přijde sexy.
Vím, žes říkal, že máš vlastní realitku.
Asi to sám znáš, ale chodím na spoustu pracovních akcí a networkingů,
takže chci manžela, který mi neudělá ostudu.
- Jde ti ten manžel přes jazyk? - Věřím, že odsud mohu odejít zasnoubená.
Nemůžu mluvit o příteli, protože už to bude snoubenec.
Jo, nebudeme spolu chodit.
Jde se rovnou na věc. Snoubenci a basta.
Už jen to, že si vezmu tebe, nebo někoho jiného…
Tak počkat. Zůstaň radši u mě.
- U mě zatím vedeš. - Vážně? Ty u mě taky.
Neříkej.
Bože můj!
Takhle se to dělá!
Co se ti na Natalie líbí?
Že ji beru.
To bodne.
Řekla, že u ní vedu. To mi stačí.
- Takže… - Vymalováno.
Ani nemáte tušení, jak mi tím pohonila ego.
- Prásk! - Chápu.
Já čerpám z lidí energii.
Nezvládám celý den sedět u stolu a čumět do Excelu.
Některým chlapům to jde skvěle, ale já potřebuju lidi, protože mě nabíjí.
Je mi skvěle.
Moje sebevědomí našlo nový strop. Ne, kecám.
Flirtování je posledních pár let vyloženě o šaškování.
Okamžitě mě poznala.
Hned jak jsem vešel do dveří.
Máš výrazný hlas.
- Zníš jako Betelgeuse. - Děláš si prdel?
Táhni mi z očí.
Rozhodně jsem pako. To vám klidně podškrábnu. Souhlas.
Ale zároveň jsem dobrosrdečný.
Rád dělám, co mě baví, a užívám si života.
Ale spoustu z toho na první pohled neuvidíte.
Doufám, že to ty holky poznají.
Ahoj. S kým mluvím?
- To je Shayne? - Shayne, že jo?
- Ano. - Shayne?
Jak to víš?
- Haló? - Haló.
- Ahoj. - Čau.
Kdo je tam?
Shaina.
Ahoj.
- Nejsi Shayne? - Jsem.
- Ahoj. - Tos mě hned poznala?
- Jo. - Podle čeho?
Po hlasu.
To slýchám furt.
Tvůj hlas je pro mě asi jediný vyloženě zapamatovatelný.
Těší mě, že stačí vejít, a ty hned víš.
Fyzická přitažlivost je určitě důležitá,
ale když vám chlap sedne emočně, začne vás přitahovat i fyzicky.
I když je čistě vzhledově sedmička, nebo dokonce pětka.
Když mě baví, sedne mi pocitově
a působí dobrosrdečně, automaticky mi přijde víc sexy.
A z pětky jde nahoru.
Průměrná výška chlapů je asi 175 centimetrů.
Zajímavý, co? O desítku žádná nestojí.
To by po něm všechny slintaly.
Fakticky. Na to časem přijde každá ženská.
- Mám otázku. - Ptej se.
- Co má mít tvá žena? - Měla by vědět, co chce.
- Být sebejistá. - Rozhodně.
Umím lidi pochválit a ujistit.
Každý má svá trápení,
ale když mi tu a tam někdo složí poklonu, hned mám lepší den.
Tak to tě můžu uklidnit.
- Paráda. - Jsem upřímná roztleskávačka.
Může to být i hozené do srandy.
„V těchhle riflích máš parádní zadek.“
To dokáže příjemně překvapit.
- Je to důležité. - Lidem to nedochází.
Komplimenty jsou dneska vzácnost.
- Já je praktikuju. - Nechválíme ani ty nejdůležitější.
Třeba u mě všichni předpokládají, že mi věčně někdo lichotí.
Ale to není vůbec pravda.
- Šílený, viď? Souhlas. - To teda. Ale je to tak.
- Lidi na komplimenty kašlou. - Přesně.
Kdybych si to k tobě jen tak nakráčel a řekl ti,
že máš překrásnou barvu očí…
Byla bych v sedmém nebi.
- Ale spoustě lidí by to přišlo divný. - Ne.
- Mně teda ne. Mně ne. - Spoustě holek.
Když se mi na někom něco líbí, prostě mu to řeknu.
To je skvělý.
- Jsi hravý? - To si piš.
Jde to poznat. To je důležité.
- Působíš energicky a to já ráda. - To jo. Nikdy nevíš, co ze mě vypadne.
A to je dobře.
Moc hezky se mi s tebou povídalo.
Nápodobně.
Shayne mi fakt sedí.
Představuju si ho jako přerostlého plyšového medvídka.
Rozhodně má dobré srdce. Navíc Shayne a Shaina? To je k sežrání.
Do prdele.
Kam nejradši líbáte? Já jazykem na pupík.
Já jazykem na čípek.
Co ty a sex? Často, občas? Jak to máš?
- Ty se toho nebojíš. - Vůbec.
- Masíruješ? - A jak!
Sex v opilosti, sex s kocovinou. Stačí říct.
Vážně?
Ty bláho.
Nevím proč, ale z kocoviny jsem nadrženej.
- Já taky. - Jdu si pro tebe.
- Myslím to vážně. - Dobře.
Jeden se mi fakt líbí.
Ale bojím se, že si ho ostatní chlapi podají,
protože dost z nich po mně jede.
Jsem dost žádaná. Tak uvidíme.
Mám spoustu kamarádů.
Někteří z nich mají vážný vztah.
Jiní se vídají s vícero lidmi.
Vlastně sama nechápu,
proč už dávno nemám přítele, stálého partnera,
nebo aspoň nějakou vrbu.
Jsem přece kus.
Nick je super.
Ale nejsem jediná, kdo má zájem.
DANIELLE, 28 REKLAMA
Je to Holly, nebo Molly? Jak se ta holka jmenuje?
- Danielle. - Podle mě Holly.
Jo, Holly.
Nebo Dolly, Molly?
Nick jí prý řekl, že je jeho favoritka.
Ale prý má ty favoritky dvě.
Ta druhá jsem nejspíš já.
Takže jsem v klidu.
Ona mi totiž nesahá ani po kotníky.
Jak to víš? Vždyť vás přece nevidí.
Podle mě to pozná.
Mně ta pusa dneska jede. Měla bych se krotit.
To jsem podělala. Neměla bych vám to takhle sypat.
Tak hodně štěstí!
- Čau. - Ahoj, tady Nick. Kdo je tam?
- Trisha. - Ahoj, Trisho.
Proč jste ze mě všichni tak na větvi?
Nechci znít ješitně, ale všichni po mně jedete.
- Ale nikomu to neříkej. - Neboj, ani slovo.
Cokoliv tu řekneš, si nechám pro sebe. Mám pusu na zámek.
Tak fajn. Jak trávíš víkendy?
V sobotu chodím ven s přáteli.
Baví mě jóga.
Hned bych brala někoho, kdo se mnou bude cvičit.
Mám spoustu sledujících na Instagramu. Dávám tam fotky z posilky.
Občas mi přijde,
že tím, jak moc na sobě makám, leckoho odradím.
Možná se bojí, že se mnou neudrží krok.
- Těžko říct. - Ty jo.
Co by měla tvá partnerka splňovat?
Pro mě je v konečném důsledku hlavní,
abych si s ní užil i obyčejné každodenní činnosti.
Třeba sezení na gauči.
To je hezký.
Na seznamovacích aplikacích a randění obecně mi nejvíc vadí,
že v člověku vyvolávají dojem nekonečných možností.
Já na ty appky moc nejsem.
Jak to?
Nerada chodím na rande s někým, koho vůbec neznám.
Nechci na ně mrhat časem a kaloriemi.
- Nestojí mi za to. - Ty jo.
Asi to zní sobecky. Jo.
Ty vole.
Snažím se neutvářet si v hlavě konkrétní představu.
Soustředím se na to, jestli bych chtěl s tou ženou strávit zbytek života,
nebo bude příjemným povyražením.
V ideálním případě chci obojí v jedné osobě.
V životě už jsem si splnil řadu snů.
Jsem první z rodiny, co má vysokou.
Daří se mi kariérně, mám vlastní byt.
Ale přesto nemám to všechno s kým sdílet.
To je hlavní důvod, proč jsem tady.
Tak co?
Bože můj.
Kdo bude tím šťastlivcem?
Byla jsem malá…
Chodila jsem asi do šesté třídy, zrovna jsem se vracela ze školy
a po cestě jsem flirtovala s jedním klukem.
Vtom se otočil a řekl, že jsem tlustá.
Je to už dávno a já byla fakt mlaďoučká…
Já chci dovnitř!
Ale když se s někým seznamuji,
dodnes se bojím, že mu budu připadat tlustá.
V zrcadle totiž pořád vidím tu malou tlustou holku.
Hodně štěstí.
Proto jsem sama zvědavá, jestli tady uspěju.
Doufám, že jakmile mě někdo pozná,
budu mu připadat nádherná i s pár extra kily.
- Haló? - Ahoj.
- Kdo je tam? - Nick.
- Ahoj. - Jak se máš?
- O čem přemýšlíš? - Momentálně hlavně o tobě.
Fakt?
Vždycky se na tebe těším, ale bojím se, že mě pustíš z hlavy.
Pročpak?
Co když tvoje ostatní rande probíhají líp než to naše?
- Přehnaně analyzuju. - Kde se to v tobě bere?
Naše rodina je samý rozvod.
Nebyla jsem v ní svědkem jediného úspěšného vztahu.
Proto se hrozně bojím, že dopadnu jako všichni moji příbuzní.
- Vaši jsou pořád svoji? - Rozvedli se, když mi bylo pět.
- Fakt? - Jo.
Každý vztah, co znám, skončil rozvodem.
Chodila jsem s chlapem, co ve mně vzbuzoval pocit nejistoty.
Nebo s chlapem, co když si vedle mě v posteli
projížděl zprávy na mobilu, měl tam samý cizí baby.
Bože.
Až jsem o sobě začala pochybovat.
Byla jsem tlusté děcko.
- Takže… - Chápu.
Shodila jsem 30 kilo.
- Tolik? - Jo.
Páni.
Ani jsem ti to nechtěla říkat,
protože mám strach, že se pak budeš bát, že zas přiberu.
Mám z toho prostě mindrák.
Já byl jako dítě taky oplácanej.
- Jo? - Na vysoký se to zlomilo.
Začal jsem pečovat o své zdraví a cvičit.
Ne že bych byl nějaká korba. Cvičím, ale jsem lehce při těle.
To nevadí.
Nick mě nevidí. Klidně můžu pořád vážit 90 kilo.
Musí věřit, že mě bude milovat, i kdybych byla rozměrnější.
Neví, jak vypadám teď.
Ví jen, že jsem dost shodila.
Ale už jen to, že jsem se mu s tím takhle rychle svěřila,
dokazuje, že mu důvěřuju a cítím se s ním dobře.
Já vím.
V partnerovi máš mít nejlepšího kamaráda.
Určitě. Musí to být někdo, od koho se nechceš odtrhnout.
- Jo. - Zažila jsem různé vztahy.
V některých jsem kamaráda viděla, s jinými bych se kamarádit nechtěla.
Pak jsem se s nimi necítila dobře, protože tam zkrátka něco chybělo.
Přesně o tom to je.
Bože.
Chtěl bych být u tebe.
Že jo? Jsem dost kontaktní a hladící typ.
Takže je pro mě teď dost těžké mluvit s tebou takhle přes stěnu.
Chápu.
Radši tu aspoň hladím gauč.
- Mňam! - Láska prochází žaludkem, holky.
- Kolik ještě? - Čtyři.
- Jo. - Začínám to cítit.
- Plank na boku. - Čelem k sobě?
- Ne. Sklapni. - Pěkně z očí do očí?
Ty neděláš v korporátu, ty makáš sám na sebe.
Lidi jsou prací v korporátu mnohdy postižení.
Mluví, jako by přednášeli na TEDu.
- Mluvíš mi z duše. - Hrůza.
Jako by měli klapky na očích.
Korporát ti totiž přeprogramuje mozek. Najednou zníš hrozně uměle.
Toho si všímám i tady v buňkách.
- Dávám si na to bacha. - Jo.
Jsem tu, protože žijeme v materialistickém světě.
Už jsem dostal kopačky, protože nejsem žádný kravaťák.
Dělám na stavbě. Nejsem nablýskaný exponát.
- Tak jo. - Hurá na to!
Věřím, že ta pravá se do mě zamiluje,
protože ji rozesměju svými přiblblými vtípky.
Okouzlí ji, že nemám vytříbený vkus.
- Ahoj. - Čau, zlato.
- Shaino. - Ty to říkáš tak hezky.
- Ach, Shaino. - Od tebe to zní fakt skvěle.
- Shaino… - Máš tady nejhezčí hlas.
- Ale jdi ty. - Myslím to vážně.
- S tebou to jde samo. - Vážně?
- Jo. - Jsi kouzelnej.
Jak se máš?
- Říznul jsem se, krve jak z prasete. - Musíš to zalepit vteřiňákem.
To ale vážně pomáhá.
Víš, kdo mě to naučil? Táta.
- „Táta.“ - Ty ze mě máš srandu?
- Jo. - Líbí se mi to.
„Táta.“
- Ale fakt. - Věřím ti.
Táta je řemeslník. Zaměstnává mé bratry.
Takže víš, co to obnáší.
Jo, vím, jaká je to hrozná dřina.
Máš můj obdiv. Líbíš se mi.
A co já? Jsem podle tebe neomalená?
- Rozhodně. - Nejsem!
- Ráda se o lidi starám. - To se mi na tobě líbí.
- Představ si… - Povídej.
Makám venku a mrzne.
Uvařím ti večeři. Rozvalíme se na gauč a namasíruju ti nohy.
To zní skvěle. Jdu si pobrečet.
Máš starou duši?
- Jo. Může za to táta. - Já taky. Měl na tebe největší vliv?
- Ne, to spíš máma. - Maminka?
Jo, má máma je nejlepší člověk na světě.
- O své si myslím to samé. - Boží.
Takže tě správně vychovala.
- Tebe taky. - Jo.
- Cítíš se na svatbu? - Jo, rozhodně.
Já už jednou zasnoubená byla.
Ale pak přišlo znamení shůry.
Co to znamená?
Byl strašně panovačný.
Fakt magor. Odpískali jsme to asi 40 dní před svatbou.
Bylo to šílené období, ale hodně mi to dalo.
Jo. A teď jsi šťastnější, ne?
Nic mě netíží.
Konečně vím, kdo jsem a co chci.
A zrovna potkáš mě.
- Přesně. - Není to skvělý?
To teda je.
Momentálně u mě vedou Kyle a Shayne.
Kyle je jeden z nejvtipnějších lidí, které jsem kdy potkala.
A Shayne vyzařuje energii, která člověka naprosto pohltí.
Jdu tam.
Máme dost podobný pohled na to, co od sňatku očekáváme.
- Ahoj. - Ahoj.
- Shaino. - Čau, Shayne.
- Jak se máš? - Dobře.
Shaina mi moc sedí. Baví mě.
A hlavně mi nic nevyčítá.
Jsem totiž ukecanej a často si tím dost naběhnu.
Včera jsem se skvěle bavil, ale dneska bych šel víc do hloubky.
- Do toho. - Chce se ti?
- Spíš tobě. - To jo.
Zabořím se ti hluboko do hlavy.
- Začínám se bát. - To bys měla.
Paráda.
Co máš na sobě? Popiš mi to.
Fajn. Mám boty na podpatku, teplákové kalhoty a krátký top.
- Krátký topy miluju. - Vážně?
To jsme dva.
Umí tě správně navnadit…
Přesně! Tak už se ptej.
- Jasně. - Máš rád líbání?
- Já rád všechno. Ano. - Třeba já jsem hodně na sex.
Ideálně bych ho chtěla každý den.
- Aspoň pětkrát denně. - To jsem odpověděla taky!
- Komu? Bože můj! - Ptal se mě na to.
Ne, klídek.
Neboj. Přímo se mě na to zeptal.
- Jo. - Tak jsem mu odpověděla.
Jestli to dáš, můžeme jet od rána do noci.
Líbíš se mi.
Já na to klidně vlítnu třeba v restauraci.
Můžeme si odběhnout na záchody a hotovo.
- To jo. - Nebo někde v přírodě.
Spíš se bojím, že to na tebe bude moc.
Jen mě nepodceňuj. Kdybys věděl…
Rozvedeš to trochu, nebo si o tom mám nechat zdát?
- Nech si o tom zdát. - To ale není fér.
Dejte tu stěnu pryč.
Randím teď se dvěma holkama a k oběma začínám něco cítit.
Se Shainou je to flirtovní a plné sexu.
Zběsilá jízda na horské dráze.
S Natalie je to víc o citech.
Chvílemi je to taky hravé, ale má to takový ten vážný podtón.
Jsi na manželství připravený?
Furt na to myslím. Před pár měsíci jsem totiž přišel o tátu.
Bože můj. To mě moc mrzí.
Ani si nevybavuju, o čem jsme naposledy mluvili. Bylo to náročný.
Všechno to zpracovat a tak.
Ale uvědomil jsem si, že život je krátký a že to fakt chci.
Jsem připravený se usadit.
Chci, aby mi máma šla na svatbu a dočkala se vnoučat.
Aby to všechno zažila.
Ale hledám někoho, kdo ze mě udělá ještě lepšího člověka.
Vidím to teď u bráchy a jeho snoubenky.
Chci zažít tu radost, že mám někoho, s kým můžu všechno prožívat.
- O to vážně stojím a těším se na to. - Zní to hezky.
Jsem ráda, žes to řekl. Mám to stejně.
Tvá upřímnost mě jen utvrzuje v tom, že mezi námi něco je.
- Ty bláho, motá se mi z toho jazyk. - To nic.
A máš moc příjemný hlas.
Nevím přesně proč, ale mám z tebe skvělý pocit.
Na přebalu zápisníku mám tvé jméno a hned vedle srdíčko.
Jsi moje jednička.
Ráda se s tebou bavím, ale to už víš.
Jo.
Přijde mi to skoro až osudové, jestli mi rozumíš.
Tady to všechno začíná.
- Ty jo… - Sklapla past!
Jsem v sedmém nebi. Nemůžu se přestat usmívat.
Při chůzi si postahuju. Zase jsem se přeřekla.
Mám z toho dobrý pocit.
Až teď mi dochází, že je vším, co mi v životě chybělo.
Co to se mnou je? Takhle normálně nemluvím.
Bůh to tak chtěl.
Takže všechno super?
Jo, je to ta pravá.
- Nekecej. - Mluvil jsem se všema.
Konečná, hoši.
Je to Shayne. Mám hroznou radost.
- Úplně mě dostal. - Počkej. Co se stalo?
Celou dobu myslím jen na něj a teď se mi to potvrdilo. Asi mám jasno.
Přeju ti to.
Napsal si mé jméno na zápisník.
- Přímo na přebal. - Fakt?
A říká všem klukům, že jsem jeho.
- Jak se jmenuje příjmením? - Netuším.
Sice je to tu každý s každým, ale Shayne se teď musí vymáčknout.
- Já vím. - Budoucí paní Shayneová.
Můžete mi přijít na svatbu.
- Haló? - Haló.
- Ahoj. - Čau.
- Prý ses dneska v podstatě vyznal. - Cože?
Natalie.
Takže už máš vybráno? Je hotovo?
Budu upřímný.
Chci si s tebou dál povídat a poznávat tě.
Snažím se to zpracovat, tak mlčím.
Proč nepočkat, jak se to celé vyvine?
No nic…
Co máš na sobě?
Dneska jsem barevně sladěná.
Kalhoty s vysokým pasem, krátký top a přes něj flanelku.
To je děsně sexy.
Půjčil bys mi košili?
Jo, do postele určitě.
Kam jinam?
Kristepane.
DÁMSKÝ PŘÍBYTEK
- Ty už piješ? - Ne, čekám na společnost.
- Samotnou mě to nebaví. - Kam zmizelo šáňo?
- Asi si dám to burrito. - Šábnem se napůl?
- Chceš? - Dal bych si.
Tak já ho rozpitvám.
Tenhle experiment je naprosto šílený. Už teď to ve mně vře.
Nikdy v životě jsem nebyla s někým, komu bych bezmezně věřila.
Ale od první chvíle, co se bavím s Nickem,
mám dojem, že se známe odjakživa, a přitom jsme tu chvilku.
Asi jsem si našla přítele, a vůbec nevím, jak vypadá.
I když je kousek ode mě.
Tvá budoucí partnerka je někde tam. Stačí si vybrat.
Naštěstí mám jasno. Už dva dny vím, že chci Danielle.
Jdu do toho
a vyznám se jí.
Užijte si to!
S Danielle jsem klidný a spokojený.
Vzniklo mezi námi v mnoha ohledech jedinečné pouto.
Asi je to hlavně díky tomu,
že jsme se během pár hodin tak skvěle poznali.
Venku by nám to trvalo měsíce, možná i roky.
- Farmářské trhy jsou boží. - To teda.
Musíme zajít.
Ve dvou je to vždycky mnohem větší zábava.
Souhlas. Paráda, dáme to na seznam.
Jasně. Pak projížďku na kole.
- Určitě. - Jo.
Obvykle poznám, co ten druhý cítí.
Já taky.
Asi před pěti lety jsem chodil s holkou, co mi vytýkala, že jsem moc empatický.
To od ní teda bylo pěkně hnusný.
Bylo.
Já mám empatické lidi moc ráda.
- Já taky. - Jo.
Rozumím si s nimi víc než s kýmkoliv jiným.
- Máš to stejně? - Úplně.
I proto mám spoustu různorodých kamarádů.
V tom jsme si dost podobní.
Řešili jsme už děti?
Děti chci určitě, ale ráda bych cestovala.
- Souhlas. Něco spolu zažít… - Přesně tak.
A pak se věnovat rodině.
Podle mě člověk sám vycítí, že už je připraven.
- Rozhodně. - Jo.
Po včerejšku jsem na tebe musel furt myslet.
Nedokázal jsem tě dostat z hlavy.
Mám to úplně stejně.
Přijde mi, že už poznáme, co se tomu druhému honí hlavou.
Je to síla.
Ale viděla jsem spoustu vztahů, co nedopadly dobře.
Bojím se, že se to nějak pokazí.
- Proč se hned rozbrečím? - To nic.
- Jsem citlivka. - Nevadí. Rád bych tě objal.
Já vím. Bulím furt. Štěstím, smutkem…
- Rozčílením. Už jsem taková. - Nevadí. Mně se to líbí.
Jsi citlivá, tak se za to nestyď. Mám tě rád.
Už sis rozbalila žužu prstýnek?
- Ještě ne. - Tak do toho.
Snad jsem trefil velikost.
- Nasaď si ho na prsteníček. - Ráda.
Představ si, že je v něm diamant.
Ano. Jsem štěstím bez sebe.
Nikdy jsem s nikým nebyla šťastnější.
Nikdy jsem nezažila vztah,
ve kterém bych si nedržela jistý odstup a necítila tu úzkost, co mě tak sžírá.
Je to hrozně zvláštní. Mám problém tomu uvěřit.
Vždycky moc přemýšlím a celé se to podělá.
Nezasloužím si tě.
- To ani neříkej. - Jo.
Spolu to všechno zvládneme.
Ty a já.
Obdivuji její odvahu říct mi o všech svých pochybách.
Plně jí důvěřuju a nechci před ní nic zatajovat.
Nesednu zdaleka každému.
Jsem svůj a tohle jsem ještě nikdy necítil.
To pouto mezi námi mi připadá natolik silné,
že si nedokážu představit život bez ní.
A to jsme se ještě neviděli.
Je to úlet. Nechápu to.
Jak se máš?
- Dobře. Co ty? - Skvěle.
- Něco tu od tebe mám. - Já vím.
Od začátku z tebe vyzařovalo něco krásného.
A jak jsme se začali poznávat
a já se postupně dozvídal, co máš ráda, proč jsi taková, jaká jsi,
co se ti honí hlavou a co cítíš,
začal jsem cítit pouto,
které jsem nikdy předtím v životě necítil.
Jo.
Bavili jsme se o našich rodinách
a o tom, jak nám chybí vzor ideálního manželství.
Řešili jsme, že spolu můžeme začít psát náš vlastní příběh.
Mohla bys otevřít ten dárek?
Tady začíná příběh nás dvou.
Poznali jsme se tady, aniž bychom se viděli.
Ale to je teprve začátek.
Ten zápisník má dost prázdných listů, které můžeme zaplnit
zážitky z našeho společného manželství.
Klekám si.
To ne!
Vezmeš si mě za muže?
Ano. Rozhodně ano!
Jdu obejmout tu stěnu. Bože můj.
Radši bych objal tebe.
To jsme dva. Stoupni si k té stěně a obejmi mě.
Budu brečet.
- Chci si tě vzít. - Já vím.
Jsem tak šťastná.
Upřímně ho miluju a on mě podle všeho taky.
Asi je to prostě osud.
Připadám si jako v pohádce.
Normálně bývám dost nervní,
ale dneska jsem neskutečně klidná a šťastná.
Nemusím nic řešit. Jen se těším, až tě uvidím.
To jsem ještě nikdy v životě nezažila.
Nedokázala jsem si to představit. Neustále o sobě pochybuju.
Nechápu, proč by se mnou někdo chtěl být.
Ale teď na to nemyslím, protože vím přesně proč.
A já tě budu vždy ujišťovat.
Většinou tomu, co lidi řeknou, automaticky nevěřím.
Ale tobě věřím každé slovo. Naprosto.
- Rád bych tě viděl. - Já tebe taky!
Potřebuju obejmout.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
- Jsme zasnoubení. - Neskutečný.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
Já vím.
DÁMSKÝ PŘÍBYTEK
Není to krása?
- Vy jste se zasnoubili? - Jo.
Paráda! Jo!
Bože můj, je to tady!
Ty bláho!
Aloha.
Když se bavím se Shaynem, vždycky jsem štěstím bez sebe.
Cítím, že s ním chci strávit zbytek života.
Asi je to ten pravý.
- Ahoj. - Čau.
- Kdo je tam? - Zkus hádat.
No jo, Shaina. Jasně.
- Cože? - Těšil jsem se na tebe.
Co máš na sobě?
Jsi tam?
Jsi tam? Shaino, no tak.
Jsem Natalie.
No jo.
Promiň.
V pohodě?
Děje se něco?
Máš mě teď za kreténa?
Hele…
Jestli mě máš za kreténa, tak tě nechápu. Neuraz se, ale…
Copak ty se tu bavíš jen se mnou?
Jsi tam?
Haló?
- Jsi tam? - Jo, jsem.
Jen přemýšlím.
- O čem? - Připadám si trochu podvedeně.
Jako fakt?
- Jo, trochu jo. - Jak to?
Jestli chceš dál poznávat nějakou jinou,
neřeš se mnou, co spolu podnikneme v Chicagu.
Prostě nic neplánuj a nech to být.
Budu k tobě upřímný. Snažím se být ke všem otevřený.
Když se spolu bavíme, nechci se tě nijak dotknout,
ale já tu hledám svou budoucí ženu.
Dávám do toho všechno, protože takový už prostě jsem.
Musím se bavit i s dalšíma.
Jen mě to mrzí, protože jsem ti jasně řekla, že k tobě něco cítím.
Jestli cítíš něco k ní, v pořádku.
- Ale netahej mě za nos. - O to se vůbec nesnažím.
Udělal jsem si u tebe v zápisníku srdíčko.
Jsi má favoritka, tak to prostě je.
- Mám své důvody… - Však já je nezpochybňuju.
Jen mě neoblbuj.
To není fér. Ani trochu.
- Necháš mě domluvit? - Stavíš mě do blbý pozice.
To přece není normální. Proč mi to dáváš tak sežrat?
Kvůli tomu tady přece jsme.
Nechci ti nic dávat sežrat. Tak to vůbec neber.
Jen se tě snažím pochopit.
Nechci tě naštvat.
Ale já naštvaný jsem, protože nevím, co víc chceš slyšet.
Jen mě zajímá, jestli to mezi námi má budoucnost.
Pokud kvůli takovéhle blbosti najednou vidíš všechno jinak,
asi bychom to měli přehodnotit.
Už se mi to nechce řešit.
Radši půjdu. Za tohle mi to fakt nestojí.
Kurva.
Co se stalo?
Nejradši bych odsud vypadnul.
Ahoj!
- Natalie, jsi v pohodě? - To teda nejsem.
To nic.
Balím si kufry.
Chci za manželku Danielle, i když jsem ji ještě neviděl.
Zaráží mě to.
Vůbec jsem nečekal, že se to stane, ale stalo se.
Každý chce být milován takový, jaký je.
Jsem ráda, že jsem tu našla někoho, kdo mě takovou miluje.
Jsem si tím jistá.
Já Nicka taky miluju takového, jaký je.
Poznali jsme se opravdu do hloubky.
Vybrala si mě.
Chce si mě vzít a strávit se mnou zbytek života.
A to ve mně vzbuzuje pocit pokory a uspokojení,
jaký jsem nikdy nezažil.
Takové pouto jsem ještě s nikým necítil.
V mých očích je nejlepším člověkem na světě.
Snažila jsem si představit, že se mi Nick třeba nebude líbit.
Představovala jsem si ho jako trpaslíka, obra, vazouna, tintítko.
Představovala jsem si ho všemi možnými způsoby.
I jako tu velkou modrou stěnu,
kterou před sebou vidím, pokaždé když spolu mluvíme.
Ale když jsem už teď štěstím bez sebe, nevěřím, že by mě nepřitahoval.
Běžela bych ho políbit, i kdyby neměl jediný zub, takže…
Od začátku jsem se bála, že až mě někdo poprvé uvidí,
bude zklamán tím, jak vypadám.
Ale s Nickem cítím tak silné pouto, že ze mě všechen ten strach dávno spadl.
Je to úžasný člověk a má spřízněná duše.
Věřím, že mu budu připadat nádherná.
To už od životní lásky člověk tak nějak očekává.
Šílený. Mám z toho husinu.
Ať se mi nedívá na nohy. Z těch nervů mi rostou chloupky.
Překlad titulků: Vojtěch Tuček