SERIÁL NETFLIX
Do prdele.
Tak jo…
Kyleovi jsem řekla ano…
SHAINA, 31 KADEŘNICE
…protože k němu něco cítím.
Ale teď nevím,
jestli jsem náhodou neudělala chybu.
Shaynea mám moc ráda.
Je to podle mě skvělý člověk.
Řekla jsem mu, že se mi líbí, ale ne že k němu něco cítím.
Přitom zrovna on tyhle věci potřebuje slyšet.
Byla jsem moc pasivní.
Ale konečně jsem sebrala odvahu udělat, co je třeba.
Jen ti chci říct, že k tobě něco cítím.
Dokážu si s tebou představit budoucnost a moc mi na tobě záleží.
Stála bych při tobě, žila bych pro tebe,
zůstala ti věrná…
rvala se o tebe, byla ti oporou a skvělou manželkou.
Já jsem se ti vyznal a doufal jsem, že to s tebou klapne, ale…
Jo.
Teď jsme se dobrý dva dny nebavili.
- Kéž bys to řekla… - Já vím.
Stačilo se vymáčknout. Cítil jsem to úplně stejně.
Kéž by nám ty dva dny někdo vrátil.
Já vím. Mrzí mě, že jsem to neřekla dřív.
Neodvážila jsem se.
Shaino!
Do prdele práce.
Já vím. Promiň mi to.
- Promiň. - Kurva. Jsem z toho totálně v hajzlu.
Můžeme si to nechat pro sebe…
Hele, to teď vůbec… Nikomu do toho nic není.
Měla jsi šanci.
Teď už je bohužel pozdě. S Natalií jsme se tu vážně sblížili.
Je prostě pozdě.
Kývla jsem Kyleovi, a teď se vyznala Shayneovi,
který si chce vzít Natalie.
No nejsem kráva?
Život se Shaynem mě fakt lákal.
Ale jestli si myslí, že bude s Natalií šťastný,
tak mu to přeju.
Nechci tvrdit, že umím věštit budoucnost,
ale věřím, že bych pro něj jako jediná tady byla tou…
ideální manželkou, kterou si vysnil.
Zpětně mě mrzí, že jsem se mu nesvěřila dřív.
Do háje.
Měla mi to říct o dva dny dřív.
Teď už je pozdě.
S Natalie se cítím dobře a jistě.
Proto jsem se rozhodl dát jí celé své srdce,
i když netuším, jak vypadá.
Je mi to jedno, protože ji miluju.
- Ahoj. - Ahoj.
- Čau. - Čau.
- Jak se máš? - Dobře.
- Jsem dost ukecanej. - Já vím.
Ale i mně občas slova dojdou…
Hlavně když jsem s tebou.
Mám z tebe husinu. Je mi s tebou moc krásně.
Ten poslední týden a půl mi změnil život.
Jdu si kleknout na koleno.
Sice mě nevidíš, ale…
Natalie, miluju tě.
Těším se, až tě uvidím a strávím s tebou zbytek života.
Natalie…
vezmeš si mě?
Ano. Ještě aby ne.
Ano.
- Chtěl bych tě políbit. - Já tebe taky.
- Jsem tak šťastnej. - Já taky.
Moc se těším na náš společný život.
Tohle mi nedělejte. Nejradši bych tou stěnou proskočil.
Moc se těším. Jsem připravená.
Srdce mi bije jako o závod.
Šílený.
Jsem zasnoubený. Jo!
Šťastnej jako blecha. Furt sebou šiju. Nemůžu z toho.
Miluju tě a zítra se uvidíme.
- Já tebe taky. - Tak jo. Bože můj.
- Tak na viděnou zítra. - Měj se.
Bože můj!
Do hajzlu!
Bože můj!
Ty bláho!
Natalie je dokonalá. Těším se na každou minutu s ní.
Už ji chci obejmout, abych se ujistil, že se mi nezdá.
PÁNSKÝ PŘÍBYTEK
Když nepočítám tu hrůzu z loňska, nic děsivějšího jsem v životě nezažil.
Otevřel jsem se tady jako už dlouho ne.
Jdu do toho naplno.
Přijde mi, že s Jarrettem cítíme k Mallory něco podobného.
Vím to, ale pro mě je hlavní, co k ní cítím já sám.
Oba víme, že Mallory má právo si vybrat.
Je to jen na ní.
Je to síla.
Víš, co je na tom nejlepší?
Přesně o tomhle život je.
- Chci to prostě cítit. - Jo.
Může to bolet sebevíc.
Ale vím, že žiju.
Nic tak silnýho jsem nikdy necítil.
Mazec!
Snad nikdy v životě.
Žijeme jen jednou, ne?
Jeden den je dobře,
a druhej může být všechno jinak.
Všechno má svůj důvod.
Můj život, účast v tomhle experimentu.
Nevím, proč musím na ty ženský myslet a proč k ním cítím, co cítím.
To je mimo moje chápání.
Ale nedám si pokoj, dokud nepokleknu před tou, která je pro mě nejlepší,
a ona neřekne ano.
Pak to ze mě všechno spadne.
Jo.
Dlouho jsem se rozhodoval mezi Mallory a Iyannou,
ale konečně v tom mám jasno.
Dokážu si to představit i s Iyannou,
ale o ruku chci požádat Mallory.
Bude to mazec. Nával emocí.
Ale 50. výročí svatby chci slavit s Mallory.
Chci ji navěky.
Propánakrále!
Dnes se podávají tacos. Říkalas, že je máš ráda.
Mám! Udělals mi radost.
Bože můj, ty jsi slaďouš.
Cítím mezi námi silné pouto.
Mám tě moc rád a dává mi to smysl.
Zkrátka si umím představit, že s tebou strávím zbytek života.
Jo?
Šla bys do toho, kdybych tě požádal o ruku?
Jsem děsná plačka.
Od začátku jsi mi neskutečně sednul,
máme toho spoustu společného a mohla jsem s tebou mluvit o čemkoliv.
Dokážeš mě rozesmát a moc ráda si s tebou povídám.
Jsi prostě úžasnej člověk…
Ale…
od začátku jste mi přirostli k srdci dva
a k tomu druhému mě to…
táhne asi trochu víc.
Mrzí mě to.
Do hajzlu!
Jsi v pohodě?
Jarrette.
Ne, to teda nejsem.
V mnoha věcích se k sobě hodíme,
ale prostě mě to…
Nevím, co na to říct.
Prostě je konec.
Jediné rozhodnutí vám naprosto změní život.
Je to fakt síla.
Ale se Salem je to prostě jiné.
Jde to víc od srdce.
Tohle jsem nečekala.
Nechci nikomu ubližovat.
Nerada lidem lámu srdce.
Panebože.
Ahoj.
Chceš být sama?
- Jo. - Dobře.
Když tak si řekni.
Dobrý?
Ani trochu.
Ptal jsem se, jestli by do toho šla.
Ale ona řekla, že cítí víc k někomu jinému.
Možná mě s tím pošleš do háje,
ale táhlo tě to i k Iyanně.
A ta o tebe stojí.
To víme všichni.
Nemohla jsem ani dospat. Hrozně se těším.
Nejde mi ani tak o to, jak vypadá.
Jen se těším, že ho budu moct políbit a obejmout.
Jsem tak nervózní, že se mi chce zvracet.
Jo.
Tenhle pocit cítím poprvé. A to doslova žiju adrenalinem.
Působí na mě jako nesmírně upřímný člověk.
Klidně bych kvůli ní tu stěnu prorazil.
Bože můj.
To bude dobrý.
Když se toho sami neúčastníte, nemůžete to nikdy pochopit,
ale funguje to.
Jakmile z té rovnice vypustíte všechno nepodstatné,
pocítíte pravou lásku.
Do hajzlu.
I kdyby to byl přerostlý obr, stejně bych ho pořád milovala.
A věřím, že on mě taky.
Nebo aspoň doufám.
Do prdele.
Jsem to přece já. Drobounká nepodstatná já.
To je úlet.
Natalie je dokonalá. Je mi jedno, jak bude vypadat.
Leda kdyby jí chyběl zub, tak bych vzal roha.
Vy snad ne?
Bože můj.
Kdyby měla děravej úsměv, taky byste pláchli. Nedělejte!
Tyhle zuby mě stály jmění. Přes to nejede vlak.
Chybějící přední zub bych prostě nedal.
Panebože.
Čau!
Čau! Bože můj!
Ježkovy oči!
Začal jsem se okamžitě potit a věděl jsem,
že ji musím políbit, než budu mokrej.
Jak se máš?
Teď už líp.
- Jo. - Kristova noho.
To snad není…
Tak znova, vezmeš si mě?
Jo, rozhodně! Kristepane!
Do hajzlu!
Je krásnej. Vážně nádhera!
Ty jsi taky nádherná.
Takže…
- Jsi boží. - Nech toho. Sám jsi boží.
- Vypadáš skvěle. - Zatančíme si?
- Chceš? - Jo.
Jsi úplně jinej, než jsem čekala, ale přesto dokonalej.
Je sexy jak sviňa.
Překvapilo mě, jak je zdvořilý a pohledný.
Měla jsem ho za třeštiprdlo.
Takže jsem si ho představovala trochu víc uhozeně.
A přitom je to takový fešák.
Takže tak.
Asi nemá smysl dál mluvit.
Radši bych byl zticha a…
Když mě políbil, zatočil se se mnou svět.
Líbala jsem už dost kluků, ale když se milujete, je to úplně jiné.
Co uděláme v Mexiku jako první?
Neptej se tak hloupě.
Zlato! No ne! Budeme se šimrat?
Mám z toho skvělý pocit. Jsem nadšená.
- Ještě. - Zatím.
- Měj se! - Miluju tě!
Natalie předčila veškerá má očekávání.
Má všechno, co od manželky chci.
Má jeden z nejhezčích úsměvů na světě.
Jak na mě promluví, je hotovo.
Kristepane.
Tenhle pocit bych přál každému.
Přišel jsem sem najít manželku. Těším se, až budeme oficiálně svoji.
Ježkovy oči!
Dnešek byl jednoznačně nejlepším dnem v mém životě.
Těším se, až ho zase uvidím.
Chci s ním už žít. Čeká nás hromada zažitků.
To je…
Teď musíme zjistit, jak nám to spolu bude klapat
tam venku, kde nás čeká spousta rozptýlení.
Musím ho taky představit rodičům…
To by mohl být docela oříšek. Ale v tuhle chvíli je mi skvěle.
Bože můj!
Moc v nás věřím a těším se,
co všechno nás čeká, až budeme svoji.
Momentálně je mi fakt hrozně. Jsem na dně.
Mallory se taky sblížila i s někým jiným.
Proto jsme tady. Nemám jí to za zlé.
Ale byla to pořádná rána do břicha.
Nečekal jsem to.
Sám jsem to měl rozehrané na dvou frontách.
Měl jsem na výběr. Proto jsem tak dlouho váhal.
Jeden den vedla Mallory, druhý Iyanna. A tak pořád dokola.
Iyanna mě miluje takového, jaký jsem.
Pokud se nic nezměnilo, možná ji požádám o ruku.
Ještě včera jsem si nebyl jistý, kterou z nich si vyberu.
Furt přemýšlím, jak to Iyanně říct.
Nevím, co ze mě vypadne.
Působím vyrovnaně, ale pere se to ve mně.
- Ahoj. - Ahoj.
Nazdáreček.
Máš se?
Tě péro, zlato.
Zníš trochu sklesle. Copak?
Musím ti něco říct.
Dobře.
Tak co je?
Nevím, jak to říct.
Sházel jsem se tu kromě tebe i…
Se 14 dalšími ženami, já vím.
Ale vím, že ses sblížil s Mallory.
Jo, táhlo mě to k vám oběma.
Nemohl jsem se rozhodnout.
Dneska jsem byl s Mallory na rande.
A zeptal jsem se jí…
co by dělala, kdybych ji požádal o ruku.
A ona mi v podstatě řekla, že ač mě má moc ráda,
někoho jiného tady má radši.
Zklamalo mě to.
Nechci, abys měla dojem, že hraješ druhé housle,
protože si dokážu manželství s tebou představit.
Byla jsem si jistá, že tě chci.
Ale nemůžu dostat z hlavy fakt,
že kdyby ti Mallory kývla, požádal bys ji o ruku.
Co si o tom mám myslet?
- Ale to, co cítím k tobě, nepolevilo. - Já vím, ale…
Zasloužím si někoho, kdo o mně nepochybuje.
Tenhle experiment je postavený na nejistotě.
Proto jsem mezi vámi dvěma byl dlouho na vážkách.
Její odmítnutí mě jen utvrdilo a to jsem potřeboval.
Dokázal jsem si představit život s vámi oběma.
Tím odmítnutím mi usnadnila rozhodování.
Jsi si tím mezi námi jistý natolik, abys mě požádal o ruku?
Ano.
Dost se to ve mně pere.
Já fakt nevím.
Kdyby bývala kývla,
byl jsi připravený ji požádat o ruku?
Bylo by to…
Podle mě by to bylo…
Netuším.
Děsí mě to.
Nechci být něčí druhá volba.
Jsem sice silná, ale tyhle věci mě dokážou rozhodit.
Bože!
Nečekal jsem, že bych tu našel někoho jako Mallory.
Připomíná mi domov. Je to má nejlepší kamarádka.
Miluju ji.
Toho slova jsem se vždycky hrozně bál.
Je to pro mě neprozkoumané území,
ale vážně ji miluju.
Ty jo…
- Ahoj. - Čau.
Čau.
- Jak se máš? - Docela dobře. Co ty?
Taky dobře.
Jo.
Pořád si to všechno přehrávám v hlavě.
Vzpomínám si na naše první rande.
A jak mi po něm bylo.
Udělal jsem si u tebe dvě hvězdičky a papričku.
To je vtipný.
Svěřila ses mi, jak moc důležitá je pro tebe rodina
a co všechno pro tebe znamená.
To mě nesmírně potěšilo.
Vím, že ze mě budeš dělat lepšího člověka.
Líbí se mi, jak ve mně probouzíš mé přemýšlivé a zranitelné já,
protože přesně to si zasloužíš.
Probudila jsi mé nejlepší já.
A láska, kterou jsem k tobě začal cítit, mě jako člověka změnila.
Mallory…
vezmeš si mě?
Panebože.
Dost jsi mě vylekal, protože…
Pročpak?
Vždycky jsem se bála
vyjadřovat city.
Jo.
Ale už před tím nechci dál utíkat.
Ano, vezmu si tě.
Vezmu.
Bože můj.
Panebože.
- Kristepane. - Kleknul sis tam?
- Jo. - Ty bláho!
Pořád klečím.
Do hajzlu!
Bože můj, chci tě obejmout a políbit.
Já tebe taky. Moc se těším.
Můžu tě zítra, až se uvidíme, políbit?
Ano, můžeš.
Ty vole!
No do prdele!
Jsem zasnoubená.
Jo.
Do Shainy jsem se zamiloval přes stěnu
a teď si za ní konečně dojdu pro polibek.
Nebo mi možná jednu vlepí.
Za ty vtípky o Bibli.
Tenhle experiment mi rozhodně zamával se životem.
Je to síla.
S někým jsem se zasnoubila,
a pak jsem někomu jinému řekla, že k němu něco cítím,
jenže jsem mu to měla říct dřív.
A najednou mám snoubence, který je úplně jiný než já.
Je to vážně úlet.
Bože můj.
Bojím se, že ji třeba odradí můj vzhled
nebo zápach z úst.
Líbí se jí, že se živím rukama.
Chce pořádného chlapa. Proto jsem se radši neholil.
Ale věřím, že se k sobě po fyzické stránce
budeme skvěle hodit.
Nevím proč, prostě si to myslím.
Ve všem jsme si rozuměli.
Páni, celej se klepu.
Až Kylea uvidím, budu mít jasněji.
Musím ho vidět a sáhnout si na něj, aby mi to všechno došlo.
To mi snad dodá pocit jistoty a klidu.
A budu mít jasno.
Ale bojím se.
Bože můj.
To snad ne.
Ahoj.
Panebože.
Když jsem ji viděl, došlo mi, že je oproti mně naprosto výstavní.
Jako bych stál vedle supermodelky.
Připadal jsem si jak kus hadru. Fakt hrozně.
Tvrdila, že je jí jedno, jak vypadám,
ale teď vidím, že si na vzhledu dost zakládá.
Kristepane.
Ten tvůj úsměv.
- Bože můj! - Jsi nádherná!
Děkuju. Ty taky.
- Celá se klepu. - Kristova noho!
Bože můj.
Jsi slaďouš.
- Naživo jsi o dost hezčí. - Já vím.
Snažím se to všechno vstřebat.
Jo, to má košile taky. Pěkně jsem se z tebe orosil.
- Rozžhavil ses. - Jo.
Jo.
Fyzicky mě neskutečně přitahuje.
Je to mazec.
Je tak atraktivní, sexy, pěkná a roztomilá. Samá plus.
A to jsem ji už tak miloval.
Je to šílený.
A co teď?
Z těch zásnub…
mám kvůli všem našim rozdílům strach.
Co když to nedopadne?
Jsem z toho fakt v háji.
Z čeho přesně?
Bojím se, že uděláme chybu.
Nechci, abychom to dělali z pobláznění.
Ale jsi ochotná to zkusit?
Chceš to se mnou zkusit?
Na jednu stranu bych moc ráda, ale na druhou mám pochyby.
Nevím, jestli se do toho pouštět.
Může to totiž být úžasné, ale stejně tak ošklivé a toxické.
- Jo. - A to nechci.
- Chápu. Jo. - Ani trochu.
Jsem do tebe blázen.
Moc mě bavíš a ráda bych si s tebou užívala života.
- Ale vážně nevím. - Jo.
- Chci být naprosto upřímná. - Jo.
Budeme se muset snažit.
Tak nám věř.
Trochu mě to zaskočilo.
Měl jsem pocit, že si tím jsme oba jistí.
Asi mi chtěla osobně říct,
že jsem skvělej, ale ať si nemyslím,
že nás čeká budoucnost bez mráčku.
To pouto mezi námi je nepopsatelné.
Nedokážu to vysvětlit.
Tolik jsme toho spolu probrali. Tolik jsme toho zažili.
Podle mě nás už nic nerozdělí.
Věřím, že se vezmeme.
Ale do té doby to ještě bude zajímavé.
- Přestaň s tím. - Jak ti je?
Jsem nervózní. Půjdu tam a budu co nejupřímnější.
Netuším, co mi na to řekne, ale jdu do toho.
Mám tě rád, kámo.
Furt mi to nejde do hlavy.
Nevěřil jsem, že se tu můžete za pár dní zamilovat a oženit.
Fakt ne. Ale teď vidím, že to jde. Jen se to těžko vysvětluje.
Já se v těch buňkách zamiloval a teď to poprvé říkám nahlas.
Ty jo.
- Haló? - Ahoj.
Jak se máš?
Mám v hlavě bordel.
To, cos včera řekl, mě zasáhlo do citlivého místa.
Já jsem si tebou byla už dlouho jistá.
Děsí mě, že tys byl tak na vážkách.
Chtěl jsem tomu dát čas.
Možná se k tomu dalo přistupovat jinak.
Ale přišel jsem sem s tím, že budu otevřený a upřímný.
A věděl jsem, že pokud se tu s někým sblížím,
skočím do toho po hlavě.
Když jsme se bavili, šli jsme do hloubky.
Nejvíc obdivuju tvou ohromnou sílu.
Život se s tebou moc nemazlil.
Opakovaně jsi dokázala, že když se naskytne překážka,
překonáš ji a nezastavíš se.
To hodně vypovídá o tvém charakteru.
Ráno jsem dlouho mluvil s Bohem a…
Poslyš.
Iyanno…
Vezmeš si mě?
Ty jo…
To…
To jsem teda vůbec nečekala.
Nemáš žádné pochybnosti?
Kdybych měl, tak bych tě o ruku nepožádal.
Musím říct, že z toho mám strach. Vážně se bojím.
Láska je děsivá, ale já mám jasno.
Vím, že nám to může klapat.
Víš to určitě?
Ano.
Spolu to zvládneme.
Jo.
Cože?
Jo, vezmu si tě.
Je to doma!
Do prdele! Nám asi hráblo. To není možný.
Panebože.
Co se to stalo?
Kristepane.
Jedno mé já říká: „Tobě jeblo? Uteč pryč!“ A to druhé: „Počkat. Máš, cos chtěla.“
Takhle jsem si to nikdy nepředstavovala.
Klečel jsem před stěnou.
Jsme magoři.
Odteď budeme magořit spolu.
Do hajzlu!
Co to do prdele bylo?
Bože!
Mně jebne.
Vezme si mě!
Ty jo…
Už se těším, až Sala uvidím a budeme se dál poznávat.
Ale hlavně jsem na sebe nesmírně pyšná.
Mám nervy v kýblu.
V životě se mi často stávalo, že jsem si v něčem nevěřila a…
vůbec nevím proč.
Proč jsem tak nervózní?
Ale jsem šťastná za to, jaká jsem.
A doufám, že rodiče jsou na mě pyšní.
Jsem si teď mnohem jistější svými rozhodnutími.
A celý tenhle experiment a vztah se Salem je toho důkazem.
Bože můj.
Je tak pozorný a ohleduplný
a přesně o takový druh lásky, který mi Sal dává, stojím.
Kdybych to tu s ním neprožila, možná by mi to nikdy nedošlo.
Láska je vážně slepá, bezpodmínečná.
Sice nevím, jak vypadá, ale nic silnějšího jsem nikdy necítil.
Přitahuje mě. Už abych ji viděl.
Těším se.
Ty vole. Měla jsem si dát panáka.
Hlavou mi běhá:
„Co když se mu nebudu líbit? Co když ho něco odradí?“
Třeba ta velká jizva na koleni nebo skvrny na kůži.
Panebože.
Já nevím. Mám prostě strach.
Tak jo.
Pochyby má asi každý.
Říkám si, jestli jsem pro ni dost dobrý.
Bože můj.
Ahoj!
Ráda tě vidím naživo.
- Panebože! - Čau! Jak se máš?
- Jak se máš? - Dobře. Co ty?
Taky dobře.
To je úlet.
- Nevím, co mám dělat. - Můžeme odsud.
- Nepůjdeme tam ke mně? - Tak jo.
Bože můj.
- Ráda tě vidím. - Já tebe taky.
- Jak ti je? - Neskutečně.
- Jo? - Vypadáš skvěle.
- Jsem rád, že tu jsme. - Já taky.
- Konečně tě vidím. - Jo. Představoval sis mě takhle…
- Vůbec ne. - Ne?
Ale nemám slov.
Jsi překrásná, Mal.
Jsi připravený na to, co bude dál?
Jsem. Co cítíš ty?
- Nadšení i strach. - Jsem tu pro tebe.
Vím, že je to děsivé a úplně nové, ale teď máš mě, tak se neboj.
Jo.
- A ty mě. - Pojď sem.
Snad jsem se jí líbil.
Chtěl jsem se víc líbat, ale zatím se k tomu nějak…
To asi přijde časem. Určitě. Těším se, až ji zase uvidím.
Vrtá mi to hlavou.
Citově mě to k němu hrozně táhne, ale fyzicky
zatím vůbec nevím.
Ne že by s ním bylo něco v nepořádku. Jen prostě…
Něco mi tam asi chybí.
Vážně nevím. Jsem dost rozhozená.
Rázem z toho nemám až tak dobrý pocit. A to jsem byla nadšená.
Tak zatím.
Bože můj.
Panebože.
Bože můj.
Hlavně dýchej.
Vím, jak těžce nesl odmítnutí od Mallory.
Ale není jediný, kdo tu měl dvě želízka v ohni.
Našla jsem si snoubence.
Iyanna mě miluje pro to, jaký jsem uvnitř.
Na vzhledu jí podle mě nezáleží.
Já z ní budu určitě nadšený. Už se nemůžu dočkat.
Do hajzlu.
Bože můj.
Bože.
Tak jo. Bože, pomoz mi.
Bože můj!
- Čau, Jarrette. - Panebože.
Nazdar, kotě.
- Panebože. To snad ne. - Čau!
Je to divný.
Čau, zlato.
- Můžeš dýchat? - Ztěžka, ale jde to.
Ty bláho. Je fakt překrásná.
Když ji objímám, padne mi jako ulitá.
Podle hlasu jsem čekal, že bude vypadat úplně jinak.
Ale jsem šťastnej jako blecha.
Ty jo.
Něco tu pro tebe mám.
Připravená? Jdeš do toho?
Jdeš do toho?
Máš dobrý vkus!
Zlato, ten je rozkošnej.
Bože.
A ladí mi k šatům.
Proboha.
Nejsi zklamaná?
- Vůbec ne. - Vážně?
- Přísahám. - Určitě?
Přísahám.
Má obří hlavu, takže se už děsím porodu, ale je to fešák!
A moc hezky voní.
Pořád ho cítím. Pardon.
Asi ze sebe ty šaty už nesundám. Musím si je nechat!
Ty jo.
Bože můj.
- K nevíře. - Panebože.
- Přestaň se klepat. - Nejde to. Fakt ne.
- Je to hrozná šílenost. - Bože můj. Sluší ti.
- Vybírals ho sám? - Jo.
- Bez pomoci? - Jo.
Dobrý vkus. Vyznáš se!
Ukaž se, ukaž se.
Je moc hezkej. To se ti povedlo.
Pojď ke mně.
Lidi zvenčí to asi nebudou chápat, ale tohle je můj život.
A srdce mi říká, že Iyanna je ta pravá.
Na ničem jiném nesejde. Jde o mě, moje city a mou snoubenku.
To je hlavní.
- Já se mám ženit. - Jsi fešák!
Mě snad trefí!
Jo!
CANCÚN, MEXIKO
Šest párů se nám zamilovalo a zasnoubilo naslepo.
Bože můj!
Čau! Jak se máš?
Nazdar, kotě.
Poté co se poprvé v životě viděli, odjeli na dovolenou sem do Mexika.
Tady zjistí, jestli se budou přitahovat i fyzicky.
Doteď záleželo jen na tom, jací jsou uvnitř.
Nyní je čeká další zkouška.
Může být vzhled, původ či nejistota pro někoho nepřekonatelnou překážkou?
- Svatba je čeká už za čtyři týdny. - Obstojí jejich láska?
- Mám hrozný nehty, musím na pedikúru. - Neřeš to.
- Řeším. - Já vůbec.
Mně by ses líbila i bez nehtů.
Máš nádherný vlasy.
- Dneska moc ne. - Kvůli vlhkosti?
Jakou máš původní barvu?
Jsem špinavá blondýna.
Co prstýnek?
- Je nádhernej. Můžu být upřímná? - Copak?
- Divím se, že to tvé mámě nevadí. - Neví o tom.
Nosím ho na palci, abych ho neztratila.
- Nechci, aby ti bylo líto… - Co?
Že nemáme vlastní prsten.
- To mi nevadí. - Dočkáš se.
Ale stejně se dočkáš.
Čučíš, viď? Nevadí mi to. Mně přijde tenhle nejhezčí.
Je jedinečný a starý.
Já jsem taky jedinečná a starší.
Pravda.
Zapomínám na to.
Jsi ještě mládě.
Ale já si tě vychovám. Vycvičím si tě.
Mám ráda tvé doteky.
Jo?
Nevěděla jsem, jestli mě bude přitahovat, ale teď už není pochyb.
Stačilo mi vidět,
jak chodí, jí, pije, jak se ke mně chová.
Najednou mi přijde neskutečně přitažlivý.
Je to fakt síla. Lítám v tom.
Ještě? Jo.
- Pojď sem. - Bože můj.
- Jsi fešák. - A ty kočka.
Nikdy v životě mi nebylo tak dobře.
Poprvé jsem naprosto v klidu a vím, že mi nic nehrozí.
Rozhodně se vezmeme.
Už abychom měli děti.
Fakt je chci!
- Můžeme se líbat celý den. - Jo?
Je to krása.
Dnešní noc si užijeme.
Paráda. Co chceš dneska podniknout?
- Asi tušíš, ne? - Co?
V těch dvou pokojích by to šlo. Možná i ve vířivce.
Na to zapomeň.
- Mám narozeniny. - Nasrat.
To budu opakovat až do večera.
- Beru roha. Ne, kecám. - Bože můj.
- Máš pro mě dárek? - To uvidíš večer.
- Jak se říká? - Neser a nalij mi.
- Jak se říká? - Cože?
- Musíš… - Mám říct prosím?
- Něco jiného. - Tos myslel?
Ne, polichoť mi.
Nalij mi a pak ti polichotím.
No dobře, svolím, protože jsem hodnej.
- Jsem hodnej chlap. - Podle mě jsi pěknej sráč.
- Jsi na mě zlá. - Vážně? Potřebuješ pochválit?
Jo. Jen tak…
Fajn, jsi sexy. Už je ti líp?
Jo, to je první lichotka, cos mi řekla.
A máš moc hezké oči.
Bože můj.
Natalie je překrásná. Nádherná baba.
Dobře vypadá, nemá chybu.
V tom jí nemám co vytknout.
Ale chová se úplně jinak než v buňkách.
Možná je jen nervózní, trochu rozhozená.
Ale chtěl bych, aby se ke mně víc měla.
Jsem z ní dost zmatený. Nevím, co se děje.
Musím se ti s něčím svěřit.
Vyrábím si vlastní zubní pastu.
- Počkej si. - Bože, to ne.
- Nechci to slyšet. - Už sedm let.
- Z čeho? - Mám skvělý chrup.
Z jedlé sody a kokosového oleje. Někdy přidám uhlí.
- Je úplně přírodní. - Můžu si čuchnout?
Jo. Přidávám do ní olej z máty peprné, takže voní hezky.
- Tomuhle říkáš pasta? - Ano.
Dej jí šanci.
- Voní to jako pasta. - Já vím. Jsem v tom dobrej.
Zcela přírodní.
Posluž si.
- Já mám svou vlastní. - Věř mi.
Věř mi, mám vlastní.
Hladší zuby jen tak neuvidíš.
- Hladší? - Nemám žádné kazy.
Hladkosti zubů si moc nevšímám.
Tak bys měla začít.
Čistím, dokud nejsem spokojen.
Přijde ti to divný?
- Jo. - Teď mě přestaneš milovat?
Ne.
Fajn, vyrábím si i sprcháč.
To mě…
vůbec nepřekvapuje.
- Jsem takový hipík v utajení. - Já jsem pravý opak.
Všechno přírodní. Jinak to nejde.
Bude používat normální pastu.
Ne tu jeho, hrozně páchne. Nechápu, že mu po ní netáhne z pusy.
- Nedívej se na mě. - Co ti je?
Máme se brát. Budu tě při čištění zubů vídat furt.
- Připravená? - Snad.
Mám pro tebe překvápko.
Večeři.
- No ne, ty jsi ale romantik. - Dáme si?
To teda dáme.
Každý máme své jídlo.
- Ty bláho. - Není to krása?
- Ty máš vegetariánský? - Jo. Dobrou chuť. Na zdraví.
Cítím se nesmírně šťastně,
skoro až tak moc, že mám problém tomu věřit.
Sere tě, že sis našel křesťanku?
Ne, co to vůbec znamená?
- Nedělej. - Musíš mě dovzdělat.
- Když na mě budeš chrlit… - Paráda!
- Podobenství? - Jo, nějaká libozvučná.
- Tak jo. - Jsem jedno ucho.
- To je lilek? - Jo, už se mi sbíhají sliny.
- Mám na něj chuť. - Podělím se.
- Ne, nech toho. - Rád si s tebou dám.
Naše první noc. Třeba taky ochutnám.
To je od tebe hezký. Počkat. Kdy jsi naposledy měl…
Před osmi lety.
Jo.
A teď to porušíš?
- Kvůli tobě. - Bože můj. Musíš jíst maso.
Ukrojím ti pěkný kousek. Připraven?
- Chci to s omáčkou. - Já si dám tohle. Máš tu parádní sousto.
Nerada krmím. Přijde mi to laciný.
- Pozdě. - Ale tebe nakrmím, abys věděl.
Máš to dobrý.
Asi osud.
- Fajn. - Zkusím i chleba.
- Jen si dej! - Dám.
Jestli nejíš chleba, přestaneš mě přitahovat.
Panebože, furt mě někdo zkouší.
Dej si. Jsi chlap. Chlap, co nejí chleba, je divnej.
Když jsem Kylea poprvé viděla, hrozně jsem se bála.
Nevěděla jsem, jestli s ním chci řešit naše rozdíly.
Chci.
Nechci.
- Půjdeš do sprchy? - Jo.
V pohodě. Já si zatím odpočinu.
V duchu se připravujete na nejhorší,
i když doufáte v to nejlepší a bojíte se odpovědi,
i když už ji stejně znáte.
Užil sis sprchu? Je ti líp?
- Jo. - Dal sis studenou?
Jo, jako ty. Půjdeme do postele?
Přisedneš si?
- Mám si přisednout? - Jo.
Dobrá.
- Chci s tebou mluvit. - Tak jo.
Nejsem zvyklá zavádět pravidla, ale nechci, aby se to pokazilo.
Co to znamená?
- Nejsem… - Co?
Nejsem zvyklá zavádět pravidla.
- Většinou se to zvrtne. - Jo.
Poprvé spolu trávíme čas.
- A nechci to zvrtat. - Dobře.
Co první noc strávit každý ve svém pokoji?
Co ty na to?
Já ti nevím.
- Nedůvěřuješ mi? - O to vůbec nejde.
- Tak o co jde? - Chci zavést pravidla.
- Asi si teď… - Teď se máme poznávat.
To souhlasím.
- Netlačím na tebe… - Ne!
To mě ani nenapadlo.
Ale teď bychom měli být sami sebou.
Jasně.
- Chápeš? - Chápu.
Takže…
Ale jak myslíš.
Zlobíš se?
- Ne, ale zaskočilas mě. - Já vím.
Chápu to.
- Vážně? - Takže…
- Uvidíme se ráno. - Ty už jdeš k sobě do pokoje?
- Je 19:40. - No jo, je brzo.
Bože můj.
- Dobrá. - Na viděnou zítra.
Tak jo.
Zatím.
Dobrou.
Oproti buňkám je tady svéráznější.
Je nepředvídatelná a mnohem osobitější.
Úplně jiná než všechny ostatní.
Je jako pozlacený dynamit.
Nemůžu tomu uvěřit.
Ale stejně mám štěstí, že s ní můžu být.
Mám velkou kliku.
Oba pevně věříme tomu svému a nic s námi nehne.
Asi už vím, co musím udělat.
Vrátím se domů jako nezadaná.
Vzpomínám, jak mi v buňkách bylo se Shaynem.
Mám to pořád někde vzadu v hlavě. Nevyprchalo to.
Překlad titulků: Vojtěch Tuček