Hei. Jeg er verten deres, Vanessa Lachey.
Jeg er selvsagt Nick Lachey.
Velkommen til Kjærlighet gjør blind-gjenforeningen.
Jeg elsker det. Dere skulle ha kjent energien her.
Vi har sett deltakerne forelske seg blindt i hverandre.
De har fått fysisk og emosjonell kjemi.
De har blitt sammen, slått opp, blitt sammen
og noen av dem giftet seg.
Ja. I dag skal vi møte deltakerne
og snakke om resultatet av blind kjærlighet-eksperimentet.
Og deres reaksjon på det som skjer på skjermen.
Det er sprøtt å tenke på at jeg var singel for noen måneder siden,
jeg levde livet.
Reisen har tatt meg hit.
Vil du gifte deg med meg?
-Ja. -Ja.
Jeg vil det.
Jeg har brukt hvert øyeblikk på å finne kona mi.
Herregud.
Barnett var favoritten min. Han fikk meg til å le.
-Hei. -Herregud.
Vi får mange utfordringer i den virkelige verden,
men jeg vil ikke forandre noe ved ham.
Det er godt å se dere igjen.
-Ja. -Ja.
Som en familiegjenforening. Det er godt å se hverandre.
Som en ekte familiegjenforening man ikke vil på.
Det første vi bør gjøre
er å begynne med noen oppdateringer fra dere.
Opp med hånden hvis du er singel.
Ja vel.
Opp med hånden hvis du er gift med forloveden din fra eksperimentet.
-Jøss. -Ja vel.
-Ok. -Ok,
opp med hånden hvis du er i et forhold.
-Ok, Kenny. -Det er vel...
Opp med hånden hvis du er i et forhold
med forloveden din fra eksperimentet.
Ja!
Ok!
Som man reder, ligger man. Jeg gleder meg.
Gleder meg til å begynne.
Det er allerede bra. Vi har knapt startet.
Nick, jeg vet ikke med deg, men jeg vil ha detaljer.
-Mange flere detaljer. -Mange.
Det var Kenny og Kelly.
-Hei. -Hei.
-Står til? -Hva foregår...
Jeg er fortsatt singel.
Det har skjedd ting på jobbfronten siden programmet.
Jeg har også datet en av bestevennene mine. Og...
-...han var faktisk i bryllupet vårt. -Herregud!
-I bryllupet vårt. -Ok.
-Jøss. -Men...
Jeg har hatt mye selvutvikling siden programmet.
Jeg tok med det jeg lærte i programmet inn i det forholdet.
-Hva med deg, Kenny? -Helt ærlig,
så kunne jeg ikke hatt det bedre.
Eksperimentet, om jeg forsto det eller ikke,
lot meg finne den jeg er sammen med nå.
Jeg fikk åpne meg og være helt sårbar.
Jeg har den beste kjæresten for meg.
Dere dokumenterer nok alt på kamera.
Jeg har lært at det er dumt.
Amber og Barnett, dere ble gift i eksperimentet
og er fortsatt sammen. Oppdater oss. Hva skjer?
Jeg har ikke drept ham.
Det har gått bra.
Vi har lært ting om oss selv mens vi har reist og kost oss.
-Helt supert. -Virkelig lært om oss selv.
Vi har flyttet nærmere byen.
Huset var hjemsøkt. Ikke begeistret.
Hun tror det var hjemsøkt, jeg tror det var støv.
Etter programmet har vi vært forfulgt av onde ånder.
-Herregud. -Når det er sagt...
Hva har du drevet med, Jessica?
Alle har sett hvordan det utspiller seg.
Det var noen smertefulle øyeblikk
som jeg har reflektert over.
Det var tøft da jeg innså at ting ikke
gikk slik jeg håpet på.
Jeg brukte det siste året på å være hjemme i Chicago i et halvt år
for å være nærmere familien og komme meg til hektene.
Reflektere og finne ut hvordan jeg skulle endre kurs.
Nå er jeg i LA.
Jeg begynte nylig å date igjen.
-Jeg har det bra. -Kjempebra.
Carlton, hva har skjedd siden eksperimentet?
Jeg har bare jobbet med Carlton.
Jeg er fortsatt singel. Jeg har drevet med selvransakelse.
Det som skjedde i programmet var selvsagt viktig i livet mitt.
Det var viktig å bevare privatlivet og sinnet.
For slikt kan føre deg et mørkt sted.
Innerst inne tenker man:
"Herregud, delte jeg hele livet mitt nå?"
Ingen flere hemmeligheter.
-Skjønner dere? -Ja.
På én side har jeg følt meg veldig fri etter programmet,
men samtidig er jeg skuffet
over at kjærligheten ikke gikk slik jeg ønsket.
Det å stå overfor det,
og i et TV-program som dette,
krever utrolig mye mot.
-Takk. -Alle
-er stolte over deg for det. -Tusen takk.
-Jeg bearbeider det ennå. -Ja.
Det er rart innimellom, men alt i alt er jeg stolt.
Damian og Gi, dere er et par? Få høre.
Vi er absolutt sammen. Vi våkner sammen hver dag
og vi trener sammen.
Jeg vil ikke miste det. Absolutt ikke.
-Så fantastisk. -Jeg gjorde ikke det.
Diamond, hvordan har det gått etter programmet?
Kjempebra. Jeg har ventet på en telefon fra Beyoncé.
Alle har elsket det av en eller annen grunn,
at jeg siterte henne. Men tilbake til meg.
Alt er bra. Jeg jobber med doktorgraden min.
-Jeg skal studere videre. -Gratulerer.
Takk.
Hver og en av oss kan si
at det var vanskelig å åpne seg for verden
og slippe folk inn og bli dømt.
Vi må ta det innover oss og prøve å takle det.
Spesielt i våre dager når vi har nettrollene.
-Vi kommer til dem. -Nettopp.
Lauren og Cameron, som Amber og Barnett,
dere fant kjærligheten i eksperimentet, giftet dere og er sammen.
-Fremdeles sammen. -Hva skjer?
Livet har vært veldig bra.
Hver eneste dag er som vårt eget eksperiment.
Vi blir fortsatt kjent,
selv om vi har vært gift i over et år.
Tro meg, det tar aldri slutt.
Jeg har aldri vært lykkeligere enn det jeg er med Cameron.
Han gjør meg glad.
Gleder meg til å høre mer. Jeg går videre til Mark.
-Hvordan går det? -Bra.
Som mann tror jeg at jeg lærte mer om sårbarhet, kommunikasjon
og mer om meg selv.
Jeg snakker nok for alle,
det var verdt prisen for å være med.
Livet har vært bra.
-Og du er singel? -Ja.
Det er nok et av de mest stilte spørsmålene,
men hvordan var det å date i lukene?
Jeg sa det ofte til meg selv,
at det kunne fungere for meg,
men jeg trodde egentlig ikke det.
Jeg gikk inn med tanken: "Jeg kan finne kjærligheten. Hvorfor ikke?
-Vi ser hva som skjer, men..." -Ja.
Jeg var like skeptisk som alle andre.
Var det noe i lukene som fikk dere til å tenke: "Dette er feil."
Det var en umiddelbar...
Jeg og Barnett.
Han sa: "Diamond, du er en stripper." Hun bare...
Nei.
Hvis jeg hadde fått én sjanse til...
Fremdeles smidig.
Barnett, du hadde nok på egen hånd.
Beklager at jeg sovnet til Amber.
Til hans forsvar må jeg si at prosessen var slitsom.
Og den andre daten...
-Hun var over meg på andre date. -Gi deg.
Ingen fikk høre Carlton si:
"Jøss, du er så interessant. Skulle ha visst det på første date."
Nei, jeg er ikke kjedelig.
Barnett og Diamond, dere fikk ikke kjemi,
-men som sagt... -Elsker deg, Barnett.
...du var ganske aktiv når det gjaldt dating i lukene.
-Det foregikk mye. -Jeg datet 15 damer.
-Ja. -Skal vi se et klipp?
Jeg syns vi skal se et klipp.
Jeg og LC var så like,
hva skjer, liksom? Hvorfor er vi så like?
Amber begeistrer meg, men samtidig skremmer livet av meg.
-Hei, B. -Hei.
Ja, Jessica er nok favoritten min.
Jeg får gåsehud hver gang jeg snakker med henne.
Jeg elsker alt ved jentene, men på ulike måter.
Jeg tenker: "Hva faen skal jeg gjøre?"
La oss prate om dette.
Vi så det klippet og hvor sikre
Amber, Jessica og LC følte seg om forholdet til deg i lukene,
når du ser det, ville du gjort noe annerledes?
Faktisk ikke. De siste årene før programmet,
var jeg tom innvendig.
Jeg hadde ingen tilknytning og klarte ikke å finne meg selv.
-Beklager spyttingen, men... -En serviett, takk.
Så smidig.
-Eller en smekke. -En smekke?
Uansett...
Det er sprøtt å dra et sted der du faktisk begynner å åpne deg
og du føler at folk aksepterer de følelsene
som du aldri har vist noen.
-Det er... Det var sprøtt. -Ja.
De fleste kan nok bekrefte det.
At jeg egentlig ikke er så flink med jenter.
Det er rart å se det, men det er vel...
Når jeg tenker tilbake på det og du prøver å finne ut
hvem som ville bli den beste kona,
vil man vite hva de tenker om å gifte seg.
Jeg ordla meg kanskje feil.
Som å si at jeg ville fri til deg i morgen.
Men det gir en pekepinn på hvordan noen vil reagere
på tanken om giftemål. Så...
Angrer du på noe?
Jeg angrer alltid på det jeg sier.
Nei, jeg angrer egentlig ikke på noe.
Det finnes nok bedre ord man kan forklare de følelsene med.
Jeg angrer ikke, for det fikk meg dit jeg er i dag.
Ingen har samme kurs på noe sånt.
Det var din reise.
Han knekker i fingrene, og jeg føler med deg.
Jeg er litt ukomfortabel.
Dere ser faktisk prosessen. Amber, du visste det.
På kvinnenes side... Du visste dette.
Vi hadde en sterk girlpower-følelse,
og vi støttet oss på hverandre.
Vi var støttende og åpne om hvem vi var interesserte i.
Da LC og jeg innså at vi virkelig brydde oss
om Barnett, ble vi enige.
Kan vi unngå å snakke om datene våre med ham?
Hun respekterte det.
Så sier Jessica ut av det blå
at han fridde til henne...
Kanskje han sliter.
Men han vet ikke hva han vil.
Han sa at han var forvirret.
Etter i går sa han at han ville gifte seg med meg.
Jeg var ikke glad. Jeg konfronterte Matt om Jessica.
Jeg sa: "Hva faen? Hva skjer?
Hva tenker du? Hva gjør du? Hva vil du?"
Han sa at han prøvde å finne ut av ting,
og skulle ikke ha sagt det.
Han mente det ikke sånn. "Ok, du mente det ikke sånn."
Jeg tror på deg. Det var bare... Jeg stolte på ham.
For min del så betød det ingenting.
Da jeg så at hun kastet seg over ham i Mexico...
Bitch, du er samvittighetsløs og falsk.
Du oppførte deg som om vi var venner. Du var falsk.
Jeg syns du er uærlig.
Jeg håper du tar lærdom.
Verden trenger ikke kvinner som går bak ryggen til folk.
Du var forlovet med en annen mann som du villedet.
Han var forlovet. Han hadde tatt et valg.
Jeg er ikke glad for å se det.
Men det hadde vært bedre
om noen hadde sagt: "Jeg har fortsatt følelser for ham."
Skulle du ha sagt det tidligere?
Tenker du: "Jeg respekterer at jeg ikke sa noe"?
Altså for meg...
...er det åpenbart... For å gå tilbake til Barnetts poeng,
at jeg ville se hvordan forholdet mitt var med alle.
Alle må innse at dette var dager, ikke uker,
på å finne en kjemi for å være sammen for alltid.
Så jeg ønsket å undersøke alt.
Jeg ble jo avvist av Barnett. Jeg taklet det ikke bra.
Det er brutalt å se det.
Jeg prøvde å være åpen
og finne ut av det. Det ble ikke nødvendigvis sånn.
Jeg skylder absolutt Amber og Barnett en stor unnskyldning.
Jeg respekterer begge høyt. Jeg respekterer forholdet deres.
Det var ikke bra av meg å tvile på det, så
jeg beklager. Og jeg har stor respekt for begge to.
Jeg ønsker dere alt godt.
Jeg er glad for at jeg fikk delta
i et eksperiment som fungerer.
Med lykkelige ektepar.
Jeg bærer ikke nag til dere. Slett ikke.
Det står stor respekt av deg for å komme hit.
-Takk. -Og være storsinnet nok å si:
"Jeg rotet det til og jeg beklager."
Jeg vil rense luften. Om hun beklager,
godtar du unnskyldningen
eller tenker du: "Jeg skulle ønske dette skjedde
-så vi kan gå videre"? -Min...
Jeg hadde full forståelse for hva dette eksperimentet var.
Og jeg visste at hun fremdeles kunne være forelsket i ham.
Det at hun oppsøkte ham bak ryggen min mens jeg var i samme rom,
og sa: "Er du sikker på at det er dette du vil?"
Det plaget meg. Hvis du fremdeles har følelser for min mann,
og du er forlovet med vennen min,
bør du i det minste være ærlig om det.
Jeg mener man må være ærlig. Jeg har ikke noe filter,
som dere har sett. Det jeg trengte
for å ta det fint, var om hun sa:
"Jeg har følelser for ham og er forvirret."
Slik at jeg ikke ser ut som en dust
som tenker at vi er venner.
Jeg vet ikke om du så ut som en dust,
for du fikk fyren, men hun hadde sin prosess.
Godtar du unnskyldningen eller trenger du et øyeblikk?
Jeg godtar intensjonen bak unnskyldningen.
-Jeg er ikke helt der ennå. -Ja.
-Det er greit. -Prosessen fortsetter.
Alle som sitter her i dag
valgte å tilbringe resten av livet med noen dere ikke hadde sett.
La oss høre mer om hva dere tenkte
da dere så hverandre for første gang.
Ja.
-Ja, D-money! -Smidig.
Hvem overrasket dere mest da dere så fikk se dem?
For alle snakket sammen. Alle datet.
Selv under speeddatene.
Hvem så du og tenkte...
Lauren. Helt ærlig. Jeg tror vi snakket sammen to ganger. Vi datet to ganger.
Du er attraktiv og vakker. Det skinner gjennom.
Jeg er enig. Det er pussig. Jeg elsker deg, Cam, men...
Ja, for jeg og Lauren datet vel hver dag
helt til forlovelsen.
-Hver eneste dag. -Ja.
Vi hadde de beste samtalene.
Vi lo hele tiden.
Vi snakket med Star Wars-stemmer.
Vi gjorde det.
Vent. Vi må se en Star Wars-date. Hvordan er stemmene?
Jeg sa: "Hei, Damian."
Jeg svarte: "Hi, Lauren."
Jeg prøvde meg på Yoda, men jeg får ikke en rolle i Star Wars.
Jeg ble overrasket da jeg så Mark.
Seriøst. Han er veldig kjekk.
-Han er en kjekk fyr. -Rico Suave.
Han viser følelser.
Han var en vakker person.
Dere er single begge to.
Vi har en luke i garasjen. Vil dere komme?
Vi har allerede møttes.
Vi har snakket mye om den emosjonelle kjemien
som alle fant i programmet.
Dere tok den emosjonelle kjemien
og utviklet en fysisk kjemi,
og det gir nye utfordringer
og nye hindringer,
og virkeligheten begynte å synke inn.
La oss se her.
-Diamond... -Ja.
Vil du bli min kone?
Herregud.
Vil du gifte deg med meg?
Herregud.
-Ja. -Vil du det?
Ja.
Vennen!
-Jeg så spenning. -Ja, ikke sant?
Hvordan var det å se det, Carlton og Diamond?
Jeg blir emosjonell.
Det å faktisk høre noen faktisk si...
"Vil du bli min dronning? Min kone."
Jeg har aldri hørt det før.
Det å høre de ordene...
Mange av oss har ønsket det lenge.
Dere så at jeg gråt som et barn,
for jeg hadde aldri hørt det. Jeg visste ikke hvordan jeg skulle reagere,
bortsett fra at jeg visste at jeg ønsket det.
-Carlton, du sa at det er mye... -Ja, det er mye. Det er...
Det går tilbake til
at ingen vil forstå helt
hva jeg tenkte der og da.
Det er hittil
den lykkeligste dagen min.
Jeg prøver aktivt å toppe det,
så jeg kan gå videre.
Som vi vet
ble forholdet til Carlton og Diamond
forandrer nesten med en gang de kom til Mexico,
og det tilspisset seg
morgenen etter da du, Carlton, åpnet deg for Diamond
om dine tidligere forhold.
Alt er greit for meg. Det er ok.
Jeg har ikke tid til dette,
-for du er frekk. -Bare kast den.
-Denne er ikke til deg. -Bare gjør greia di.
Gjør greia di.
Jeg bryr meg ikke.
Jeg ga deg ringen.
Jeg bryr meg ikke om ringen!
-Drit i ringen! -Jeg gjorde ikke det.
Derfor liker jeg ikke kjerringer som deg.
Så jeg er ei kjerring.
Ikke kall meg det.
-Jeg liker ikke damer som deg. -Dra til helvete! Drittsekk!
-Nei, knull som meg. -Dra til helvete!
-Ha det. -Lykke til.
Se på ræva mi til den neste pikken.
Pass parykken, den glir av.
Hvem faen tror du jeg er?
Parykken har glidd...
Du er ikke gift med ei vanlig ei!
Bare gå!
Ok.
Jeg vil takke Carlton og Diamond
for at de kom hit i dag.
Jeg vet det har vært tøft.
Som jeg nevnte, har vi mange nettroll
og mange fans har gitt uttrykk for hva de mener.
Du først, Carlton. Hvordan føles det å være her?
Det er veldig rart.
Det er åpenbart nytt for meg.
Jeg har fått drapstrusler.
Man havner på et mørkt sted.
Den største misoppfatningen er at biseksuelle er som kaniner.
At de ligger med alle,
snakker med begge sider samtidig,
og at vi mangler selvkontroll med sex,
og det er veldig urettferdig.
Det er en uvitende antakelse.
Jeg har nok bekymret meg mer for Diamond.
Hennes reaksjon, og jeg vil gjøre det klart
at den kvinnen jeg forelsket meg i...
Jeg følte aldri at hun var imot bifile eller homofile.
Eller ikke ville elske meg.
Men jeg var redd for at vi fikk problemer
som vi måtte jobbe oss gjennom.
De tilbakemeldingene jeg har fått via internett,
reflekterer ikke den jeg er.
Fortjener jeg noen av tilbakemeldingene?
Ja. For jeg gjorde en stor feil
ved å kalle henne noe stygt.
Det skulle aldri ha skjedd.
Det er utilgivelig.
Jeg bestemte meg at før programmet startet,
ville jeg iallfall klare å være i samme rom som ham.
Jeg ønsket ikke fiendskap eller spenninger mellom oss.
Jeg kunne i hvert fall høre hva han hadde å si,
og så beklaget han.
Hvem tok initiativ?
Det var vel jul eller bursdagen din?
Med det kunne vi gå videre og til og med komme hit.
Han fikk jo bemerkninger
og ble angrepet av folk.
Jeg får det samme. Jeg har også fått drapstrusler.
Jeg har fått mye... Jeg har blitt kalt de navnene.
Jeg ble virkelig såret.
Jeg tenker: "Hvorfor sier de... Folk ser det
i et annet perspektiv."
Målet i den scenen
var å snakke med ham og forstå, for jeg visste ikke noe.
Jeg ville ikke bli miste besinnelsen
og bli til en jeg ikke er.
Jeg ikke er slik.
Men om du kødder med meg,
pleier jeg å sette ned foten.
Du spydde ut ord,
og jeg ser at du er forlegen.
Som om: "Dette er ikke er meg."
Hvis du hadde muligheten til å skrive scenen,
og du først, Diamond, hva hadde du sagt?
Jeg skulle nok
ha grepet det an annerledes
og vært mer støttende.
Ved å si:
"Jeg respekterer deg."
-Går det bra? -Ja.
Kunne du ha sagt det før?
Hadde det utgjort en forskjell?
Jeg hadde gjort hva som helst
for å sitte her like lykkelig som disse menneskene,
eller disse menneskene.
Jeg hadde gjort hva som helst,
hvis jeg hadde visst at det måtte til for å sitte her lykkelig gift.
Skjønner du?
-Med henne? -Ja.
I det øyeblikket følte jeg at jeg forsvant inn i skallet mitt igjen.
Det var et skall det var vanskelig å komme ut av,
for ikke å snakke om foran verden.
Og da det føltes feil,
lot jeg frykten ta overhånd.
"Jeg måtte tilbake...
Carlton er den eneste som vil forsvare Carlton
og forstå Carlton-modus."
Det har blitt hverdagen min.
Folk kan si: "Han er for seg selv.
Han er så reservert." Jeg ønsker ikke det,
men det er frykten for avvisning
og å bli dømt for noe som...
Hvorfor blir vi dømt etter hvem vi elsker?
Jeg syns det er så feil.
Selv nå tenker folk:
"Dere har renset luften, så alt er vel bra?"
Hvordan er det å sitte overfor ham?
Altså, ingen kvinne...
Du hadde ikke latt ham være respektløs mot deg.
Jeg ser kjærligheten deres, og lidenskapen deres.
Jeg mener at en mann skal passe på dama si.
Vi klarte ikke å ha en samtale.
Bare det å si:
"Hei, dette er meg. La oss gå videre."
Den respektløsheten mot meg, kunne jeg nok aldri glemme
og klare å gå videre.
Nå kan jeg vel si at dere ikke blir sammen igjen,
for du er såret og blitt behandlet respektløst,
-og det var et rødt flagg. -Ja.
Jeg hører at begge
angrer på den hendelsen.
Det er skuffende at det er avgjort...
...for min eneste hensikt med å komme hit i dag,
selv om jeg ikke ville,
var for å understreke at jeg er her for deg.
Uansett hva vi har sagt eller gått gjennom,
er du likevel eks-forloveden min.
Tilgivelse kan bety
at man kan skape noe vakkert i all elendigheten.
Jeg vil at denne dagen skal være begynnelsen på å skape noe...
...veldig vakkert.
Jeg skal ikke fri til deg, før du...
Herregud.
Blikket sier: "Skal du virkelig gjøre det?"
Jeg vil gå ned på kne og beklage igjen
i øyehøyde.
Jeg håper du tar imot ringen som
et symbol på vårt vennskap, og starten på noe vakkert...
...uten en plan videre.
Virker den kjent?
-Hoppet du i bassenget etter den? -Ja visst.
Ja visst.
Ja. Jeg godtar unnskyldningen. Og jeg tilgir deg.
Jeg skal sette den på fingeren først.
Ok.
Den passer ikke. Sånn ja. Ok.
-Takk. -Takk.
-Her er esken. -Ja.
Jøss.
Jeg er aldri målløs.
Tro meg, det skjer aldri.
-Så flott. -Jeg har ikke ord.
-Takk. -Det er det dagen handler om.
Et annet forhold som alle snakket om
fra det øyeblikket hun fridde til det øyeblikket han sa "nei".
Giannina og Damian.
Jeg vil spørre deg, Damian Powers,
om du vil gifte deg med meg?
Jeg vil det.
Jeg vil gifte meg med deg.
Jeg trengte en som var sterk,
for jeg må kunne være meg selv.
Jeg følte en nærmere og sterkere kjemi med henne,
enn jeg har gjort med noen.
Dere var fyrige fra starten av. Det var mye lidenskap.
Damian, har du datet noen som Gi?
Jeg kunne slått dem sammen og likevel svart nei.
Så, Gi, du... Frieriet som verden fikk med seg.
Planla du å fri til Damian?
Eller var det noe som skjedde på impuls i luken?
Jeg hadde ingen planer.
-Ikke? -Nei.
Det jeg...
Skulle ønske jeg kunne si:
"Jeg skulle fri og..."
Men jeg...
Alt Damian sa mens vi var i lukene,
han sa alltid at han ville finne sin likemann,
noe jeg alltid har ønsket,
og derfor sa jeg at vi var sjelevenner.
Det var første gang jeg følte:
"Hvis han sier ja, så ok." Vi er så involverte,
og jo mer involverte skal vi bli.
Han ser og forstår meg.
Så går dere helt til bryllupsdagen.
Tror du at du og Damian ikke var klare?
Ja, jeg...
I ettertid respekterer avgjørelsen hans.
Jeg føler at vi er på rett sted nå.
Vi kan date,
og begge har sitt eget sted.
Vi blir kjent med hverandre i vårt eget tempo
og det er befriende.
Det såret virkelig,
men det gjelder å tenke
på hva man kan gjøre med det og ta lærdom.
Ja.
Ja, du sa det. Det var nok vanskelig
for alle å se den emosjonelle reaksjonen.
Du la skylden på meg, men jeg ville bare si følelsene mine,
og jeg ville finne ut av ting.
-Gi. -Jeg ville finne ut av det.
Du stikker av...
-Så ille! -Jeg vil snakke med deg.
Jeg vet at dette var flaut, og at du aldri tilgir meg.
Unnskyld.
Du dreit deg ut.
Helt ærlig...
...så var det bare vås.
Du kan få sløyfen din.
Når du ser det igjen,
hadde du gjort noe annerledes på bryllupsdagen?
Nei.
Hvorfor ikke?
Det var sterk kjærlighet fra starten av.
Vi gikk gjennom mange utfordringer, som alle her,
men det var det jeg ville, fra da jeg sa at jeg elsket henne i luken.
Det ble vår kjærlighetshistorie, men...
...hun var mye frem og tilbake.
Sommerfuglene og sånt, selv samtalen om sex.
Vi snakket helt fra starten av og frem til bryllupsdagen,
og jeg sa: "Uansett hva som skjer, forlater vi dette sammen."
Hun sa: "Ja."
Da hun svarte "ja", forventet...
Jeg forventet ikke det.
Jeg trodde hun kom til å si "nei",
og jeg skulle si: "Ikke jeg heller. Vi går herfra sammen."
Jeg skulle ønske jeg kunne ha fjernet smerten
og ydmykelsen den dagen,
for familien og vennene, jeg er lei for
at jeg utsatte henne for det.
Virkelig. Jeg beklager.
Det var nok den vanskeligste avgjørelsen jeg har tatt.
Jeg hadde gjort det igjen, på grunn av hvor vi er nå.
Jeg elsker at dere beviser at kjærligheten er blind.
Dette er mer enn programmet.
Hvordan har forholdet utviklet seg siden vi sluttet å filme?
Rett etterpå...
Det var mye begge måtte godta.
Jeg var så redd for å drive ham bort,
at jeg ubevisst gjorde det likevel.
Greia med meg er at
jeg ødelegger for meg selv, og jeg vet det.
Og jeg følte at siden vi var i lukene
og vi kommuniserte så bra, så merket han det instinktivt.
Han kunne ikke lese tankene mine eller vite det.
Når jeg var frustrert, fikk det utløp
på alle slags destruktive og ufølsomme måter.
Når jeg ser tilbake på det nå,
så lurer jeg på hvordan du klarte
å være så rolig og tålmodig med meg.
Jeg vil bruke anledningen til å be om unnskyldning.
Jeg ville aldri såre deg heller.
Vi har uttrykt oss på vanskelige måter.
Men etter programmet...
Det har vært en utrolig reise sammen.
Å bli kjent med deg
og se hvordan vi tilpasser oss hverandres liv,
og venner og familie elsker deg.
Det var så mange frykter som
ikke var der i utgangspunktet.
Jeg er så lykkelig.
Jeg elsker at dere klarer å innse feil.
Jeg mener det ikke negativt, men når man ser hva man må jobbe med.
Jeg er stolt av dere. Og elsker kjærligheten deres.
Kelly og Kenny
var et stabilt par fra begynnelsen.
Men etter hvert som eksperimentet gikk, ble fansen overrasket over
at ting ikke var like perfekt som de ga uttrykk for.
Vi har forpliktet oss,
men vi har ikke hatt sex.
Jeg vet hva jeg syns. Hva syns du?
Vi er fullkomne på alle nivå.
-Ja. -Og jeg
vil ikke involvere det ennå.
Jeg sier at jeg ikke er forelsket,
for da hadde jeg hatt den tiltrekningen,
som at det var det viktigste.
Følelsen var der fordi jeg hadde skyldfølelse,
og en følelse av ydmykelse,
siden venner og familie ble involvert.
Jeg visste ikke hvordan det ble virkeliggjort
og fremstilt til folket.
Det spiller ingen rolle.
Jeg elsker det at jeg klarte å dele det da.
Jeg tenker på de konsekvensene jeg måtte ta,
jeg har brukt det i mitt nåværende forhold,
og jeg har klart å være sårbar og jeg har fått det.
Konsekvensen er at jeg ikke blir flau av noe
og derfor er jeg her.
Jeg håper å kunne påvirke andre
til å føle seg støttet i stunder med frykt og tvil.
Man kan overvinne alt.
Jeg stemmer på Kenny som president.
Ikke sant?
Det var tøft, Kelly.
Når visste du at du skulle svare "nei"?
-Akkurat. -Jeg ser hvor emosjonell du er.
Ja.
Fra første dag
når jeg ser programmet igjen,
fikk det frem alle følelsene.
Jeg gråter ikke bare for min reise, men Carltons. Alle fikk meg til å gråte.
Når det gjelder forholdet til meg og Kenny, ble vi nok enige om et "nei"
lenge før bryllupet.
Selv om jeg ikke
var den jenta som planla hele bryllupet til den minste detalj,
som en drøm. "Slik skal bryllupet være."
Men jeg så for meg hvordan bryllupet skulle være.
Jeg ville ha utdrikningslag og de tingene.
Jeg ville ha det vanlige.
Jeg skjønner ikke hvordan dere klarte det.
Jeg sa: "Hodet og hjertet er ikke knyttet sammen.
Hodet og hjertet er ikke knyttet sammen. De er ikke på rett sted."
Det er noe jeg har funnet ut,
det jeg har reflektert over, er at,
Kenny, du var fantastisk.
Du er en flott fyr.
Og jeg elsket deg.
Jeg var ikke forelsket i deg, som sagt,
men jeg elsket deg, og ville fortsette å date
og bli kjent.
Det skjedde ikke, og vi har lagt det bak oss,
jeg er glad på dine vegne og for forholdet ditt,
men jeg trengte tid.
Kenny er en flott fyr,
og jeg har blitt venner med mange flott fyrer,
og det er nok de jeg burde ha giftet meg med.
"Kelly, ikke tenk: 'Vi tiltrekker oss hvem vi er.'
Når man sier det sånn,
hva skal du godta i livet?"
Ja. En kjærlighetshistorie som endte med to "ja",
-er Amber og Barnett. -Hva?
Begge sa "ja", så det blir to "ja".
-Ok. -Dere trakk i avtrekkeren,
begge sa ja, ble gift,
og det er over et år siden? Hvordan har det gått?
Det har vært spennende.
-Det er... -Mye latter.
-Ja. -Mye moro.
-Vi har det bare gøy... -Det er...
Ikke bare det. Vi har også hatt vanlige
krangler og sånt som alle sikkert har.
Men jeg er glad for at vi fant hverandre
og vi har utviklet oss sammen det siste året.
Det har vært vilt.
Det har vært et stort eventyr.
Jeg er stolt over hvor vi står nå,
fra da vi var i lukene
og hvor fort prosessen gikk.
På et punkt ble det nesten ødelagt
fordi vi hadde store forventninger
til hva vi ønsket av en mann og kone,
og vi visste vi var gift og forelsket,
men vi ble fortsatt kjent.
Jeg jobbet som cocktailservitrise,
og det var en stund jeg gjorde Matt så ubekvem,
at jeg ikke jobbet.
Det var en belastning å være så økonomisk avhengig av ham,
det var nytt for meg.
Jeg har aldri vært økonomisk avhengig av noen.
Jeg har alltid ordnet meg selv,
og fått hjelp av venner,
men det var nytt å være økonomisk avhengig av ham,
og jeg tror nok han...
Alle så at han likte å flørte,
så han var vant til ungkarslivet,
og jeg var også vant til å være singel,
men det tok en stund å finne ut
hvordan vi skulle være på fester sammen, så...
-Og vise respekt. -Ja.
Til vanlig blir man vant til det
når man dater, men vi var gift.
Vi forventet en umiddelbar endring.
Vi brukte ikke nok tid på å tilpasse oss,
-til å bli vant. -Interessant.
På et tidspunkt vurderte jeg å ringe skilsmisseadvokaten.
Jeg sa: "Dette funker ikke."
-Du sa "S"-ordet. -Det er noe som ikke... Ja.
-Annerledes. -Beklager, mamma Barnett,
jeg elsker deg. Tuller bare.
-Jeg er et stabeis, så... -Jeg er også sta.
Vi kranglet mye, og det tok tid løse det,
for da vi fortsatt var i bobla i programmet,
hadde vi ikke kranglet,
for alt var så perfekt.
-Det var enkelt. -Men å se at
begge er så sta, viljesterke og stivnakka
når vi krangler, kunne være ille og intenst.
Det utgjorde en stor forskjell for oss å klare å takle det.
Ja.
Vi sluttet å prøve å fremtvinge det vi forventet.
Når det skjedde,
så var det bare positivt.
Jeg elsker at dere har funnet det som trengs
for et varig forhold,
-og det funker med disse utfordringene. -Dere er lykkelige.
Det er vakkert. Godt å se.
Mark og Jessica holdt oss på pinebenken
gjennom hele eksperimentet.
Vi ville se hvordan det utspant seg. Se her.
I verden utenfor hadde jeg ikke ofret Mark et blikk.
Jeg hadde funnet ut alderen, eller at han er fitnessinstruktør,
og det hadde jeg kanskje ikke likt.
Jeg pleier å stikke før det blir for seriøst,
men Mark har overgått alle forventninger.
Det er en stor forpliktelse å avlegge de løftene.
Det er noe jeg tar veldig seriøst.
Jessica, hvordan er det å se det igjen,
og forholdet ditt til Mark i programmet?
Ja...
Jeg så ned siden jeg har sett det.
Jeg må ikke å se det igjen.
Det er tøft, for når jeg ser tilbake på det,
så var det tydelig at jeg slet.
Jeg likte ikke den jeg så.
Jeg var ukomfortabel med det som skjedde,
og jeg drakk for mye,
og det var skremmende å se.
Og noen av de nedsettende kommentarene mine.
Det var absolutt urettferdig for Mark, som er en fantastisk person.
Og åpenbart veldig kjekk.
Jeg har fått mange meldinger om det,
og det var aldri en bekymring, og det visste du.
Jeg må begynne med vennskap,
noe som til slutt ikke er en bra situasjon
å havne i
når du trenger noe som kanskje går litt tregere.
Mark, jeg lurer på hva du mener
er grunnen eller grunnene til at det ikke fungerte med Jessica?
Jøss.
Vi var nok to personer som prøvde å finne ut av ting.
Vi ble forlovet på ti dager.
Man havner i denne situasjonen,
og kanskje vi bare...
Selv jeg innså ikke hvor intenst det var.
Begge prøvde å finne ut av det.
Hun er en fenomenal kvinne.
Jeg syns fortsatt det, et og et halvt år senere,
og jeg lærer så mange verdier. Jeg har fortsatt stor respekt for deg,
uansett hva som skjedde.
Jeg er en bedre mann.
Du er introspektiv. Du hadde gjort det samme.
Jeg kunne ikke vært mer takknemlig enn å få dele det med deg.
Derfor svarer jeg hvis noen spør:
"Mark ble ført bak lyset."
Nei, vi hadde dype, sterke øyeblikk,
selv når vi var sammen.
Jeg så meg nesten blind,
ikke for å være morsom, for jeg hadde mine tanker om aldersforskjellen
og jeg irriterte vettet av meg selv.
Det er tøft å se det igjen.
Men å se kjemien vår,
den overgikk ulikhetene våre,
som var mange.
-Jeg tror vi trengte mer tid. -Ja, enig.
Å inngå en forpliktelse som skulle vare evig,
fortjente han ikke, for jeg var ikke der.
Vi er jo her
for å rense luften.
Skulle ønske du hadde fortalt om Barnett...
Jeg trodde vi renset luften om det.
Hvis du fortsatt hadde følelser
for Barnett eller noen andre i eksperimentet.
Det var en hindring vi kunne ha taklet sammen.
Jeg så den oppførselen jeg pleier å ha,
der jeg går etter noe jeg ikke kan få.
Dere ser nok at jeg strever med å godta
og forstå at folk kan elske og godta deg for den du er.
Og jeg fikk servert whisky.
Som sagt, jeg skulle aldri ha sagt den kommentaren,
og det var oppriktig ikke det jeg følte,
så jeg har ikke noe svar.
Jeg hadde ikke de følelsene for ham da.
Jeg husker fremdeles det presset og hva du følte den dagen.
Jeg er lei for at vi ble sugd inn i det vakuumet,
og jeg er lei for at vi ikke fikk sjansen
til å bli godt kjent,
og bli kjent med hverandres venner og familie, og hva vi står for,
men jeg respekterer deg og er takknemlig for alt,
og uansett hva du bestemmer deg å gjøre,
så kommer du til å få det enda bedre og være råbra...
Jeg var alltid ærlig, og får mye pes for det.
-Du fortalte hva du følte. -Jeg var ærlig fra første stund.
Det var urettferdig. Så jeg beklager.
Du laget aldri italiensk biff.
Du sa det første dagen,
-men det skjedde ikke. -Jeg glemte det.
-Tuller bare. -Vi kan fikse det.
Det er ikke for sent. Selvfølgelig,
mens ikke alle forhold endte lykkelig,
fikk Lauren og Camerons forhold
den lykkelige slutten alle heiet på.
Jeg var ikke særlig lykkelig før.
Jeg tror det var fordi jeg savnet deg.
Jeg har aldri hatt en mann som er villig
til å vise hvor mye han elsker meg.
Oppdater oss. Hvordan er det å være gift?
Vi ble bedre kjent.
Vi gjorde ting sammen som vi aldri hadde gjort.
Vi kommer fra ulike bakgrunner, som ble påpekt ofte!
Men vi kan lære hverandre ting
som den andre kanskje ikke har opplevd eller fått gleden av.
Jeg føler at Cameron har åpnet øynene mine for mye.
Han lærer meg ting hver dag.
Han er så kjærlig og ekte.
Han kjøpte en valp til meg. Vi har en pelsbaby. Livet er bra.
Folk tenker ofte at det er negativt å forandre seg.
Lauren er åpenbart en fantastisk kvinne. Alle vet det.
Jeg føler at forholdet vårt har forandret meg på mange måter.
Når vi ser på programmet, det var meg,
-men jeg føler at jeg har utviklet meg... -Jeg også.
...for jeg har blitt mer lik henne.
Jeg tror ikke det forandres når man gifter seg.
Man utvikler seg inn i hverandre.
Jeg vil vite hvem sin idé pelsbabyen var.
Jeg. Det var en del av... "Hvis vi gifter oss,
-får jeg en valp." -Det var i avtalen.
Mamma visste at jeg alltid hadde sagt
at jeg aldri ville date en kvinne som ønsket seg hund,
noe som høres sprøtt ut nå i ettertid.
Hun visste det var ekte kjærlighet da jeg sa:
"Vi skal skaffe en hund og det ble vi enige om."
Hun visste det var ekte.
-Han heter Sparks. -Sparks!
-For det var gnister. -Så søtt!
-Den greia di. -Teit, men søtt.
Det er så søtt.
Vi fikk en pelsbaby, og da
fikk vi se hvordan vi ville bli som foreldre.
-Ja. -Er dere glade for muligheten?
Er det noe som skjer?
Vi er spente. Vi har sagt:
"Barna kan ligne på hvem som helst.
Kanskje Drake eller Barack Obama."
Hvem vet? Vi er... En dag.
-De blir fine. -Snart, håper jeg.
Takk.
-Vi må snakke litt om pappa. -Ja.
-Ja. Papa Speed. -Papa Speed.
-Han var ærlig. -Mr. Big.
Hvis jeg forestiller meg at datteren min sier:
"Jeg gifter meg med en du ikke kjenner eller har møtt",
-jeg kan tenke meg det. -Vi møttes gjennom en vegg.
Du er hvit, hun er svart. La oss snakke om det.
Jeg hadde et seriøst forhold før jeg møtte Lauren.
-Vi datet i fem år. -Ok.
En svart dame.
Jeg har opplevd et forhold mellom raser der
-folk har problemer. -Det er ikke alt,
men det er noe som påvirker hvordan dere lever.
Datteren din er den mest fantastiske kvinnen jeg har møtt.
Jeg forelsket meg i henne uten å se henne.
Jeg dømmer deg kun ut ifra hvordan du behandler henne.
-Takk for det. -Vi får se hvordan det går.
Jeg elsker Laurens far.
Vi er familie. Han elsker Lauren så høyt.
-Og... -Jeg gråter igjen.
Han kommer til å gråte!
Vi har det til felles.
Og i tillegg...
Lauren og faren er nært knyttet.
Så...
Det er logisk om jeg elsker ham,
for...
Hun ligner på ham på mange måter.
Hun er seg selv, men de har mye til felles.
Jeg var nervøs, for jeg og pappa har et nært forhold.
Jeg har egentlig aldri introdusert ham for en kjæreste.
Det å introdusere Cameron som min forlovede,
som den første han møter,
selv det var mye.
Men det var ganske skremmende.
Men Cameron tok det med ro.
Han sa: "Jeg skal overbevise ham. Jeg skal være meg selv."
Jeg var selvsagt nervøs,
men jeg er glad for at det gikk bra.
Begge familiene er viktige for oss.
Jeg elsker Camerons familie. Moren, faren og søsteren.
Jeg har vært i Maine noen ganger.
De viste meg hjortene.
Jeg var ute i eplehagene. Det var bra!
Jeg kommer fra byen Detroit,
så det var en helt ny verden.
Jeg følte meg som Jasmine i Aladdin, på teppet...
Ja, men
det er vakkert hvordan familiene våre går overens.
Jeg føler meg snørrete...
Her har du et lommetørkle. Slutt!
Vi feiret thanksgiving for første gang
med begge familiene våre,
og det var så fint å se.
Fedrene våre som knytter bånd og drikker bourbon,
og mødrene våre baker på kjøkkenet, hundene løper rundt.
Jøss, det var et vakkert øyeblikk.
Jeg blir...
Jeg blir også emosjonell, for... Beklager!
Jeg anbefaler familiene deres,
og alle familiene som møtes,
om å godta dere
og stole på deres valg.
Dette er ekte, virkelig og den dere er.
Du elsker ham og faren din godtok det.
Så du kan virkelig si at kjærligheten er blind.
Jeg tror absolutt at dere finner dere selv,
hvis dere ikke har gjort det i prosessen.
Noen ganger krever det en
-tur til Mexico. -Stemmer.
Noen ganger krever det å si noe
smertefullt på TV.
Noen ganger krever det
å løpe ned gatene i Atlanta i Georgia i bryllupskjolen.
Jeg har aldri løpt raskere.
Jeg er så forbauset,
og helt ærlig... Jeg og Nick har vel sagt det,
at dette ble kalt et sosialt eksperiment. Et kjærlighetseksperiment.
Men det er de ekte følelsene deres.
-Det er hjertet deres. -Absolutt.
Selv om det ikke endte med ekteskap for alle,
påvirket det hvordan dere ser på kjærlighet og forhold nå.
Alle har lært mye.
Mark, hva har du lært av eksperimentet?
Jeg tror at alt vi gikk gjennom
forberedte meg på den jeg egentlig er.
Derfor er jeg evig takknemlig for opplevelsen.
Jeg er mye sterkere
og mye mer selvstendig nå som jeg vet hvem jeg er.
Og jeg er mye...
Jeg er klar. Når jeg finner den rette.
Jeg har lært at når du føler at du elsker noen
og de elsker deg, så er det ikke noe å frykte.
Du bør klare å gi slipp og være deg selv.
Kjærlighet er grunnlaget.
Spesielt egenkjærlighet.
Hvis du ikke godtar deg selv, dine feil, dine gode øyeblikk,
det du tror er så smertefullt
at du er redd for å vise det,
om du ikke godtar det,
da slipper du ikke noen inn.
En siste runde med "opp med hånden".
Skal vi gjøre det?
Selv om det ikke endte med ekteskap,
opp med hånden hvis du tror at kjærligheten kan være blind.
-Jøss. -Ja?
-Jeg tror vi avslutter. -Det sier alt.
Det sier alt. Takk til disse flotte menneskene,
disse utrolige personene som har åpnet hjertet sitt.
Og åpnet seg på nytt for å dele hvordan det går,
så takk for ærligheten.
Takk for at dere har hengitt dere til eksperimentet.
Og for at dere elsker hverandre.
Første sesong av Kjærlighet gjør blind er slutt.
Tekst: Erling