PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
17 DNÍ DO SVATEB
BILL LAURENIN TÁTA
To ani nepožádáš o moje požehnání?
V ideálním světě bych to samozřejmě udělal,
než bych ji požádal o ruku.
Ale okolnosti mi to nedovolily.
Nechám vás si promluvit o samotě.
Dobře.
Buď hodný, tati.
Nikdy jsem rodičům nepředstavila přítele,
natož snoubence a ještě k tomu bělocha.
Táta je navíc velkým zastáncem černošské komunity
a soudržnosti černošské rodinné struktury...
takže jsem trochu nervózní.
Táta není rasista, ale nevím, jak bude reagovat.
Nenechá se buzerovat.
Je zvyklý šéfovat a rozkazovat a chce mě chránit.
Ale je moc fajn.
Vím, že Lauren nikdy nežila s mužem.
Nikdy.
Nikdy nepředstavila muže rodičům a je mi ctí být první.
Je to velká věc, víš? Není to žádná...
prkotina, je to fakt velká věc.
Nechci být ten zlý.
Nechci tě vystrašit, to vůbec nemám v úmyslu.
- Chci tě poznat. - Jasně.
Rozhodně.
Říkám věci na rovinu.
Kdo mě zná, ten ti to potvrdí.
Říkám svůj názor, prošel jsem tak životem.
Nebudeme chodit kolem horký kaše. Jsi běloch a ona je černoška.
Proberme to.
Jak se vidíš v místnosti plný černochů?
Byls někdy v místnosti plný černochů?
Samozřejmě.
- Jen ty, jeden běloch? - Ano.
Je to drsná otázka, ale hodně vážná.
To rozhodně.
Měl jsem před Lauren vážný vztah.
- Byli jsme spolu pět let. - Dobře.
Byla to černoška.
Takže jsem tu situaci zažil mockrát.
Víte, už jsem zažil
mezirasový vztah, kde měli lidi problém.
To není jediná věc, ale určitě ti to v životě pomůže.
- Jasně. - Chápeš?
Vaše dcera je nejúžasnější žena, kterou znám.
Zamiloval jsem se do ní, aniž bych ji viděl.
Miluju ji jako člověka
a jsem vděčný, že s ní můžu být.
Soudím tě jen podle toho, jak se k ní budeš chovat.
- Vážím si toho. - Dobře?
Víš, je to pro mě fakt šok. Zaskočilo mě to.
Vůbec jsem to nečekal.
Tak uvidíme, jak to dopadne. Nakonec je to její rozhodnutí.
Naučil jsem ji, aby žila podle sebe.
Cameron mi přišel trochu mdlý,
ale má ho ráda, tak ho beru.
Víc jim v tuhle chvíli nepožehnám.
Nejsem na sto procent pro.
Jsem úplně jiná generace, my si takhle ženu nevybírali.
Jasně.
Ale miluje tě, a to beru.
Do začátku dobrý.
Jasně. A budu se snažit, abyste mě časem taky měl rád.
14 DNÍ DO SVATEB
- Jak se máte? - Jak je, kámo?
- Máte se? - Parádně.
Ahoj.
Teda, vy úplně záříte.
Pánové, v experimentu lásky naslepo
jste se rozhodli strávit zbytek života
se ženou, kterou jste neviděli,
jen na základě emočního pouta.
Měli jste romantickou dovolenou, bydleli jste spolu...
A zbývají vám dva týdny do svatby.
Ano.
Dneska si vyberete oblek,
ve kterém půjdete na svatbu.
Je fajn, že s sebou máte přátele.
Morální podpora je důležitá.
- Damiane, kdo to je? - Můj kámoš Aaron.
Co na to říkáš?
Je to síla, ale jestli by do toho někdo šel, tak rozhodně Damian.
- Vážně? - Jo.
- Nebojí se riskovat? - Ne.
Je to neposeda, pořád rozjíždí něco novýho.
Tentokrát ne.
Ještě ne.
- Lauren, to je tvoje máma? - To je moje máma.
Na co myslíte, mámo?
Nikdy by mě nenapadlo, že se vdá přes experiment.
Radši se napij, mami.
Marku, kdo to je?
- Nejlepší kámoš, Bardia. - Brad.
Jak jsi reagoval, když ti to Mark řekl?
Že je magor.
Jsem starší než on a myslím,
že 24, 25 je na ženění moc brzo.
Je na to mladý?
Ano. Ve 24, 25 letech se člověk teprve hledá.
A taky mě zneklidňuje, že má o něco starší nevěstu.
Jsi dobrý kámoš. Jsi tu bez ohledu na svůj názor.
- A zjevně jsi... - Může se na nás spolehnout.
Potřebujeme lidi, co nám řeknou věci přímo.
Samozřejmě. Jsme kámoši už děsně dlouho
a vždycky respektoval moje vlastní rozhodnutí.
Ten věk samozřejmě nebude jen tak, ale budeme to řešit krok za krokem,
to jsme si řekli už na začátku. Jeden den po druhým.
Uvidíme, co bude.
Jsem rád, že mi kryje záda.
O tom to je. Krýt si záda.
A tohle je velký den.
Takže, Damiane, Barnette,
Came, Marku, Kenny, až si budete vybírat oblek,
přemýšlejte o tom, co představuje.
V těchto šatech budete stát před rodinou a přáteli
a před mužem, kterého jste si vybraly.
V těchto šatech se definitivně rozhodnete,
jestli si vezmete muže, se kterým jste se naslepo zasnoubily.
Nebo...
se od ní navždy...
odvrátíte?
Snad si svatbu užijete
a zažijete dlouhotrvající manželství.
Ale je to experiment.
Je láska slepá?
Snad dokážete, že ano.
Pánové, pěkný den.
Užijte si to. Těším se na vás v obleku.
- Díky. - Mějte se.
Tady máme ano a ne.
Ano.
Každá holčička sní o tom,
jak si jednou vybere svatební šaty.
Tak jo.
No páni!
Páni, Lauren, máš i vlečku.
- Lauren! - Kde je ano?
To je nádhera.
Proboha. Lauren.
To je nádhera.
Je to skutečnost, fakt se to děje.
Plánujeme svatbu, zkouším si svatební šaty.
Reálnější už to být nemůže.
PAT A CAROLINA GIANNININY KAMARÁDKY
Panebože!
Jsou super.
Vypadáš jako bohyně.
Zbožňuju nakupování, ale tohle je nejdůležitější moment.
Nádherný záda.
No teda!
Má to spoustu...
- Amber, jsi nádherná. - Krása.
Piruetu.
Nádherný šaty.
Nebylo ani vidět, že jsem vykopla.
- Výkop. - Nádhera.
LAUREN KAMARÁDKA JESSICY
Tyhle ne.
Ne?
Nikdy jsem kvůli nikomu nešla do salónu
zkoušet a kupovat svatební šaty. Je to nová zkušenost.
Chci na to jít hodně pomalu.
Nechtěla jsem do toho skočit po hlavě,
tak jsem zkusila styl družička.
ASHLEY KELLYINA SESTRA
Nádhera.
- Jsou krásný. - Líbí se mi.
Vypadáš úžasně.
- Líbí se ti? - Ne.
Jsem vybíravá jak při randění.
Tady je to asi nejvíc vidět.
Nikdy jsem svatbu neplánovala.
Je pro mě těžší si ujasnit, co se mi vlastně líbí.
- To nic. - Nevím to.
Další šaty!
Co myslíš, sako nebo smoking?
Spíš sako.
Máte široký hrudník.
A to je výhoda?
Při hledání ženy ano, při hledání obleku spíš ne.
Na co to je?
Nazouvák, aby vám pata vklouzla do boty.
- Nejsem nóbl. - Vy se moc neoblékáte, co?
- Jak se v tom cítíte? - Trochu těsně.
Barnette, něco mi leží na srdci.
No jasně...
Nečekám, že to pochopíš.
Nemůžu to pochopit. Je to sotva čtrnáct dní.
Popravdě...
Už jsem štěstí zažil, ale tohle je jiný
a vážně nevím, jak to vysvětlit.
Prostě...
jsem nikdy s nikým tak snadno nevycházel.
- Aha. - Kdykoli máme problém,
i když jde o nějakou blbost...
co se objeví...
je to úplně jedno.
Drobnosti snadno překonáme.
Amber má všechno.
Nikdy jsem neměl někoho tak sebejistýho a nebyl si nikým tak jistej.
Je to mazec.
Asi o ní víš víc než ona o tobě.
Ta o mně ví víc než já sám.
Takovej je to mazec.
Vím, že jsme spolu prožili...
roky rozchodů a tak, ale prostě...
Na svatbu se těším.
Je to můj den, ale spíš je to její den.
Určitě o tom sní odmalička.
Já o tom nesnil, myslím na to dva týdny.
Skutečně se to děje, ale snažím se tím moc nestresovat.
Hlavně buď šťastnej.
To jsem.
Páni.
Snažila jsem se to nějak poskládat,
neuměla jsem si to představit.
Nemůžu se vynadívat.
Když jsem si ty šaty oblékla...
řekla jsem si, že to konečně vidím.
Vzala jsem to jako znamení, a na znamení já dám.
No né.
Božínku!
Gigi!
Giannino, bože můj.
Člověk to pořád vídá ve filmech
a představuje si, jak půjde k oltáři.
A pak si oblíknu ty šaty...
Zlato.
Myslím, že se mu budu líbit.
Rozhodně.
Budu se mu líbit.
Vypadáš nádherně.
Jak jsem ji viděla, úplně jsem roztála.
Musela jsem ji obejmout, protože vidět ji v těch šatech
bylo jako vidět princeznu z pohádky.
- Stalo se to realitou. - Ano.
Páni, to je krása.
Strašně ti to sluší.
Co říkáš na vlečku?
O zkoušení svatebních šatů
jsme s mámou vždycky mluvily.
Vždycky mi chtěla pomoct vybrat si šaty na ten velký den.
Konečně...
to přišlo a rozhodně z toho mám strach.
Z pomyšlení na ten závazek a že budu skutečně vdaná.
Ale teď, v tenhle moment,
se cítím dobře.
Na tuhle chvíli už dlouho čekám, Lauren.
Celý život.
Lauren vypadala nádherně.
Až mě to dojalo.
Vždy jsem se těšila, až ji uvidím ve svatebních šatech.
Jsem moc šťastná, že našla někoho, kdo ji učiní šťastnou.
Jo.
Super.
- Moc hezké. - To vypadá dobře.
Protoč se.
Kelly, fakt ti to sluší.
Nádhera.
Vidět svou sestru v těch šatech
byl ten nejkrásnější pocit.
Je to moje mladší sestřička.
Zbožňuju ji.
Takže...
se moc těším...
až dozraje další fáze jejího života.
Tím nejhezčím způsobem.
Mám pocit, že...
Ne, že přicházím o sestru, ale...
- Vlastně ano. - Už není single.
Rozumíte?
Věř mi, chápu tě.
Single až moc dlouho.
Vždyť se doslova „od“ dává.
Takže je to ztráta, ale zároveň tolik získáváš...
Získáváš... je to prostě změna.
Je to krása a štěstí.
Ano, to je.
Takže je to jiný.
- Je to jiný. - To jo.
Miluju tě.
Další kolo.
Panebože.
Amber!
To je krása.
Myslím na svou svatbu ode dne, kdy jsem viděla Popelku.
Jsi jak labuť.
Chtěla jsem prince s princeznou,
ale čím jsem byla starší,
tím víc mi docházelo, že nehledám zachránce,
ale někoho, kdo občas taky potřebuje zachránit.
A to jsem teď asi našla.
Je to neskutečný.
Nevím, asi myšlenka...
jít k oltáři a dotáhnout to s Barnettem tak daleko a...
Možnost, že...
že by mohl říct ne... Asi bych to nepřežila.
Čím víc se na to těším, tím víc se bojím a začínám cítit...
někde v mysli, legitimní strach, že...
že Barnett se mnou nedokáže dojít k oltáři.
Jsou věci, na který nemyslíš, třeba vybrat si oblek, jak říkal Nick.
Proto vypadám trochu rozhozeně, protože jsem to nepromyslel.
Spíš sis to nepromyslel vůbec.
To ne.
Je něco jako krejčovský tajemství?
Samozřejmě.
To jsem rád.
Jsem trochu skeptický.
Myslí si, že ví, co chce.
- Tak co? - Dobrý?
Věřil bys tomu?
Ale asi si neuvědomuje závažnost situace.
Chystá se naslepo přejít přes dálnici.
Když mi bylo jako tobě,
nehledal jsem emoční spojení.
Spíš jsem studoval, pracoval,
hledal jsem zábavu a povyražení.
Je to vážná věc.
Když jsem do toho šel, věděl jsem, co mě jako manžela čeká.
Že si možná někoho najdu,
ožením se a budem spolu nadosmrti.
Věděl jsem to a šel jsem do toho.
Necouvnul jsem.
Našel jsem někoho, s kým mám emoční pouto
jako s žádnou jinou holkou, se kterou jsem kdy chodil.
Opakuju,
že jsem v tom procesu s Jessicou
a stojím si za tím, v co věřím.
Bardia hledí na rozdíl ve věku.
Žena, co ve 34 letech dosáhla úspěchu,
a chlap, co se ve 24 letech ještě rozkoukává.
Vidí to ze společenskýho hlediska a ne z pohledu mojí zkušenosti.
To emoční pouto s Jess je tak skutečný,
že to málokdo dokáže pochopit, jak je to vůbec možný.
Za deset dní požádat o ruku někoho, koho jste neviděli.
Podle mě jsem ji poznal líp, než kdybych ji předtím viděl.
Říkals, žes nikdy s nikým takový emoční pouto neměl.
Co fyzická stránka věci?
Začali jsme emočním poutem a fyzično jsme tak dlouho odkládali,
až k tomu konečně došlo, a bylo to upřímně řečeno
to nejúžasnější, co jsem kdy zažil.
Jednu noc to emoční pouto převzalo velení
a změnilo se v pouto tělesný.
Bylo úžasný, jak se obojí... prostě krása.
A proto mě Bardiovy obavy, nebo číkoli obavy ohledně mě...
Prostě jsme se tak propojili, že nás nic nedokáže zastavit.
- Co myslíte? - Necítím se v tom dobře.
Nevím.
Jsou krásný, ale necítím se v nich dobře.
Jsou krásný?
Nevím, jestli se mi to líbí.
Prostě...
- Druhý pokus. - Krása.
Mnohem lepší.
- Nelíbí se ti? - No...
Je mi v těch šatech nějak divně.
Jo.
Jsou nádherný, šaty napořád.
- Že jo? - Jo.
Jo.
Chceš v těch šatech být?
Nevím.
Dělám správnou věc?
Nebo je to jen toužebný přání, nebo...
Co vlastně dělám?
- Potřebuju čas. Dusím se. - To nic.
Manželství je navždy.
Musím ještě promyslet spoustu věcí,
abych se mohla někomu oddat do konce života.
12 DNÍ DO SVATEB
Tak co?
Jak se máš, oslavenče?
Oslavenče?
Když jsme se naposled viděli, lili jste do mě whisky.
Za to nemůžu.
- Jak se máš? - Dobře.
Rozhodla jsem se promluvit si s Barnettem.
Nemůžu po tom všem odejít
a mít výčitky nebo něco na srdci.
Musím všechno uzavřít.
- Jak to jde? - Dobře. Fakt dobře.
Stresuju.
Tři týdny zpátky by mě to nikdy nenapadlo.
- Fakt? - Bez urážky.
- Fakt? - Jo.
- Kdy? Jakože... - Nikdy.
Kdybych tušila, že se s Amber zasnoubíte,
asi bych nikdy...
Proč?
Nevím.
Představovala jsem si tě úplně jinak.
- Nemyslím to zle. - Já ti rozumím.
Podle mě je to skvělý.
V Mexiku mi došlo, jak moc se k sobě hodíte.
- Říkala jsem to i včera. - Fakt?
- To je super. - Jo.
Takže je asi všechno dobrý.
- Každopádně... - Umíš skvěle předstírat.
- Žertuju. - Tak jo.
- To nezní moc hezky. - Neříkej to.
V jednu chvíli jsem tě chtěl.
Ale teď jsem s Amber.
A minule, na moje narozeniny,
když jsme se bavili, mi přišlo,
že tě to mrzí.
Když jsme se bavili.
- Vážně? - Jo.
Přišlo mi to tak.
Tobě?
- Tobě snad ne. - Nevěděl jsem.
- Fakt? Že mě to mrzí? - Nevěděl jsem.
Možná, a podle mě to Amber dost nasralo.
- Fakt? - Jo.
Co?
To je trapas.
Jak ho napadlo, že ho mám ráda? Teď si to myslí i ona. Trapas.
No teda.
Taky si to myslela.
Nevěděl jsem, jak na to reagovat.
- To ne. - To nic.
- Bylo to prostě divný. - Mrzí mě, že jsem působila divně.
Když se trochu víc napiju,
jsem láskyplná a milující
a tehdy jsem asi vzbudila špatný dojem.
Když vás s Amber vidím...
Na tisíc procent.
My dvě bysme nemohly být odlišnější.
- Takže... - Já vím.
- si to nedovedu představit. - Dobře.
Mrzí mě to.
- Musím si s ní promluvit. - Je to moje chyba...
Promluvím s ní.
Proto jsem se ptal, jak nás vidíš.
Protože to vypadalo, že toho lituješ.
Nevím, co na to říct...
ale fakt vám to přeju.
Nikdy v životě bych...
jste snoubenci!
Fakt mě to ani jednou nenapadlo.
Jediný, co mě kdy napadlo, bylo,
jak vám to spolu sluší.
Že vám je spolu dobře.
A že vám to přeju. Toť vše.
Fakt.
Dobře. Promiň za mylnou domněnku.
A fakt máš naprostou jistotu, že do toho chceš jít?
Jo. Na sto procent.
- A hrozně mě těší, že to tak mám. - Dobře.
Super.
S Barnettem jsem skončila.
Nechci ho dál řešit.
Mark je mi oporou a vím, že je to ten správný vztah.
Jen jsem měla potíž to přijmout.
Nikdy jsem nedokázala učinit ve vztahu vážnější krok,
a proto se bojím. Zcela upřímně.
10 DNÍ DO SVATEB
Plánovat svatbu je stres.
Spousta práce.
Tak jsem si chtěla sednout a společně to probrat.
Dobře, takže...
Víš, jak vždycky...
Jsi na telefonu?
To já třeba nedělám.
Jsme v tělocvičně, pauzoval jsem si muziku.
Jsem tři vteřiny na telefonu a už mi říká, ať ho odložím,
že se mnou mluví.
Ona na něm visí pořád a já nic neříkám.
Vždycky uděláš z komára velblouda,
ale už si to ani neuvědomuješ.
Jenže já přes telefon přímo pracuju.
Na Instagramu?
Jsi na sítích a při tom se mnou mluvíš.
Chodí mi notifikace.
Víš, co jsem od návratu postnul?
- Nic. - No a?
To je tvoje věc.
Tvůj život na sítích.
Ale děláš, jako bych tam visel pořád. Oproti tobě jsem tam takhle málo.
Tak to nesváděj na sítě, když si pauzuju přehrávač.
Být na telefonu a na sítích jsou dvě zcela odlišný věci.
Jsem často na telefonu kvůli práci.
Jednou jsem ti musel něco čtyřikrát zopakovat.
„Co? Promiň, nevnímala jsem.“
Udělalas to během rozhovoru čtyřikrát.
- Takže... - Taková kravina.
Myslíš, že se chci hádat? Vždycky něco vytáhneš a pak to popíráš.
Jestli chceš vytahovat...
Vadí ti snad, že instagramuju?
Chceš mi něco říct?
Říkala jsem ti, že tam jsem pořád.
Je to jako můj blog.
To vím, ale když ti napíšu, tak osm hodin neodpovíš a mezitím postuješ.
A tvrdíš, že se ti vypnul telefon.
Volala jsem ti. Radši volám než píšu.
Jo, o devět hodin později...
A postovalas mezitím na Instagram.
To myslíš vážně?
Ztrácíme tady čas.
Jsem pro tebe možnost a ne priorita.
Aspoň to tak vypadá.
Užívej si života,
ale respektuj toho druhýho.
Nechci být na druhým místě za sociálníma sítěma.
Já jí to nedělám.
- Bože! - Komunikace.
Nemluv na mě.
- Nemluv na mě. - Dole je zamčeno.
Na to kašlu.
8 DNÍ DO SVATEB
Ježiš.
- Čau. - Čau.
Jak ses dneska měla?
Nevím.
Co skončil experiment, nebyla jsem v práci.
V podstatě trávím dny
přípravou na svatbu.
Barnett v jednom kuse maká.
Vypadáš, že ses měla skvěle.
Nevím, co pořád dělá.
Fakt nevím.
Jelikož nepracuje,
sjela už pár věcí na Netflixu.
Možná jsem doma začala sepisovat seznam věcí na svatbu,
zavolala pár lidem a vypila láhev vína.
Prostě normálka.
Všude slyším: „Ví ten chudák, do čeho jde?“
- A já... - Vím.
- Nevím. - Jsem nervózní.
Uvidíme.
Jsem nervózní.
Proboha.
Takže ses měla dobře.
Zkoušela jsem si svatební šaty!
Vypadaly úžasně... a pak mi ukázali ceník.
- To nezní dobře. - Není to dobrý.
Vůbec ne.
Takže...
Jen úpravy budou stát 850 dolarů,
což znamená, že jsem 400 přes rozpočet.
Vždycky jsem si myslela, že budu v manželství zajištěná.
Že budu matka v domácnosti.
Snad se o mě Barnett postará.
Mám toho fakt hodně. Musím vybrat dort.
Vybrala jsem družičky, ale musím jim vybrat šaty.
Chci skutečný kytky. Nemusí být drahý.
Chci pěknou kytici,
protože přece budu středem pozornosti na naší svatbě.
Všechno musí vypadat hezky.
Máma už mi tolik pomohla,
že by bylo nefér jí žádat, aby mi zaplatila svatbu.
Chci, abysme to zvládli sami.
Nějak to dopadne.
Nikdy nechci mít finanční potíže.
Amber na tom teď není finančně dobře.
Mám z toho strach.
Musím zaplatit svatbu, pomáhat rodině, splácet dům.
Je toho dost.
Pomůžeš mi se seznamem hostů?
Jů, svatební věci.
- Jasně. Jdem na to. - Jo?
Většinu hostů už mám.
- Fakt? - Jo.
Tak jo. Co se mě týče...
Dobře.
Ještě jsem o tom neřekla spoustě přátel a příbuzných.
Popravdě řečeno jsem to neřekla všem.
- Proč? - Proč jsem to neřekla?
Jo. Co myslíš?
Nebaví mě to všem vysvětlovat,
poslouchat jejich názory, jakože „Proč?“
Vůbec se mi do toho nechce.
Jasně.
Ne, že bych jim nechtěla říct o tomhle úžasným chlapíkovi
a jak je super, ale...
Tohle má být vzrušující a zábavný, což každopádně je.
Do jisté míry, ale prostě mě to stresuje.
- Jasně. - Chápeš? Je to...
Jasně. Podle mě svatba není
jenom smích a zábava.
Přesně.
Hrozně se mi ulevilo, že se Cameron sešel s tátou,
ale když mám konečně možnost vzít si tak skvělýho muže,
mít partnera, životního partnera, co o mě a o nás má zájem,
a chce mi být oporou, říkám si:
„Čeho se bojíš, Lauren? Čemu se tak bráníš?“ Nevím.
Možná se bojím, protože mě v minulosti někdo zklamal,
ale to na Camerona přece nemůžu vztahovat.
Nebylo by to fér.
Ty pozvánky jsou jako...
definitivní „Už není cesty zpět.“
- To jo. - Ne, že bych...
Ale prostě...
Lidi budou sedět a koukat,
a jakože co budu dělat?
Takže se bojíš,
že to manželství selže?
To ne.
To ne. Nikdo se přece nebere s úmyslem se pak rozvést.
Jasně.
Mí rodiče se rozvedli, tví jsou pořád spolu.
Ale mí rodiče spolu byli 17 let a stejně se rozvedli.
- Jasně. - Takže tys viděl happyend,
ale já ne.
Cítím se... pod tlakem.
Já vím.
Jen se snažím dostat k jádru tvých obav.
Hlavou mi koluje plno myšlenek
a obav a fóbií, jak to všechno sabotovat.
Bojuju s tím od začátku.
Prostě se snažím...
poslechnout srdce.
Jak se cítíš ty?
Připraven, nejsi na pochybách?
Připraven se oženit, jít k oltáři? Ničeho se nebojíš?
Jsem v pohodě.
Trochu mě znervózňuje,
že má Lauren pochybnosti o...
naší svatbě.
Říkám si, že možná...
si není tak jistá jako já.
Jen chci, abychom v tom měli oba jasno.
Fakt se těším, až budeš mou ženou.
Nechci na nic čekat.
Fakt se to chystáme udělat?
Jo, uděláme to.
Panebože, jsme blázni.
Ani ne.
Žijeme jen jednou, ne?
Mám pro Jessicu něco speciálního.
Začínáme si uvědomovat, co se děje,
všechno na nás doléhá, všechny ty hlasy v hlavě,
a podle mě se musíme vrátit na start a zjistit,
proč jsme si tak sedli.
To je super.
Je to piknik, a moje oblíbený víno.
Proč je jedno jídlo tady a jedno támhle?
Napadlo mě, že by bylo fajn se vrátit k buňkám,
- kde to začalo. - To jo.
To je nádhera!
Fakt super.
Děkuju.
Mám ohledně vztahu s Markem vnitřní konflikt.
Věděl, že jsem se po buňkách odtáhla,
a že to přijal, že na mě tak myslí,
aby uspořádal tohle rande...
- Na zdraví. - Na zdraví.
Na roztomilé a přemýšlivé rande.
Červené víno, vynikající steak,
a koláč, což je moje jistota.
Když řešíte den po dni, snažíte se o rovnoměrnost.
Něco na tomhle prostředí à la buňky
odbourává zábrany.
A... člověk se prostě otevře.
Když sem se narodila,
mámě právě bylo dvacet,
a vdala se jako panna.
Potkala týpka, bylo mu asi 23.
A rozhodli se vzít.
A pak otěhotněla.
Ale...
jejich manželství samozřejmě neklapalo.
Člověk by si řekl, že novomanželé
by měli z dítěte radost, ale on radost patrně neměl.
Takže chtěl, aby potratila, a ona odmítla.
Tak řekl, že se toho nechce účastnit.
Sakra.
Jsem tady, lásko.
Mám trauma z opuštění a odloučení.
Vždycky vědět, že...
že je někdo, komu jsem byla od začátku ukradená,
ve mně asi zůstalo.
Naštěstí pak máma potkala tátu.
Neříkám mu nevlastní táta, protože se máme hrozně rádi.
Přijal mě, když mi byly čtyři.
A nikdy mě neopustil.
Páni. Cos mi dneska řekla,
jsem rád, že mám šanci a možnost tady sedět
a mluvit s tebou, byť na dálku, o tom co máš za sebou.
Nemáš tušení, jak moc si tě vážím,
kromě toho, jak moc tě miluju,
a dnešek tak trochu podtrhuje,
proč jsem se do tebe vůbec zamiloval.
Naprosto souhlasím.
Právě teď k tobě mám blíž než kdy předtím.
Jsi ztělesněním všeho, po čem jsem kdy toužila,
a dneska mi to došlo.
Miluju tě, zlato.
Já tebe taky.
Vzhledem k významu toho rande...
věřím, že když se budeme držet těch hodnot a základů,
vydržíme spolu do konce života.
Dáš si něco k pití?
- Jo něco si... - Ano?
Broskvový martini. Děkuju.
Giannina zkouší mou trpělivost.
„Zvládneš to se mnou?“
Emočně to není ta samá holka, se kterou jsem randil v buňkách.
Nebál jsem se dohadů a hádek,
a když jsme odešli,
změnila se v jiného člověka.
Štve tě na mně každá maličkost,
ať je dobrá nebo špatná.
Když se hádáme, zvedneš se a odkráčíš.
Chápu, že tím říkáš: „To jsem já, takhle se chovám.“
Ale někdy mám pocit, že mě s sebou taháš
jak hračku, jako loutku, jako figurku
v nějaký hře, kterou nechápu.
Mám pocit, že něco schází.
Nejsi ta holka, do který jsem se v buňce zamiloval.
Něco jsme tam vytvořili,
a co jsme se vrátili...
To myslíš vážně?
Sociální sítě, psaní zpráv a podobně člověka může pohltit.
Nedal jsem od návratu jedinou věc na Snapchat.
Nebyl jsem na Instagramu ani na Facebooku.
V buňkách jsme o tom spolu mluvili.
Bylas nadšená, že od toho máš klid,
ale někdy tě to tak pohltí, že zapomeneš na všechno, čím jsme prošli.
Chci, aby se vrátilo naše já z buněk.
Protože do toho jsem se zamiloval.
Mělas city, otevřela ses mi a já tobě.
Ale co jsme zpátky
a dostali jsme zpátky telefony, úplně jsi na to zapomněla.
Hrozně moc G chci, ale musí to fungovat oboustranně.
Bez zájmu partnerky to manželství nemůže uspět.
Jestli to takhle půjde dál, tak o mě přijdeš.
Ztratíš mě.
Nechci, aby se to stalo.
Láska nemá být snadná, ale ty mi to dost komplikuješ.
A pokud ti na mně aspoň trochu záleží, budeš se snažit.
Protože já se snažím, G.
Snažím se.
A je mi to moc líto.
Jestli tě to mrzí,
tak mě taky.
Protože jsem nebyl sám sebou.
Stal jsem se submisivní ze strachu, že tě naštvu a ztratím tě.
A to se změní.
Nechci, aby ses mi bál říkat,
že s něčím nesouhlasíš.
Tak dobře. Takže mi vadí,
že pořád kleješ.
Nesnáším to.
Neřešil jsem to, abys mohla být sama sebou.
Panebož...
„Panebože“ ti taky vadí?
- Ne, to mi nevadí. - Fakt?
Neříkám ti to, protože ti nechci přidělávat další problém.
- Ale když už se bavíme... - Povídej.
Politika může být problém.
Politika je taky problém?
Máš... hodně silný názory.
- Když se mě někdo zeptá. - Jasně, chápu.
Mám vlastní politický názory, ale nebudu je nikomu nutit,
pokud mi nebude vyvracet ty moje,
protože ty se nezmění.
Fakt myslíš, že je nikdy nezměníš?
Ne, nikdy.
Jsem z Venezuely.
Má země je v troskách. Doslova.
Má rodina nemá co jíst.
Měsíc co měsíc jim musím posílat zásoby,
aby si mohli...
umýt ruce,
nasnídat se,
nakrmit psa.
Nemají nic.
O tom ses mi nikdy nezmínila.
Taky jsem nevěděl,
že posíláš rodině zásoby.
To je podle mě ušlechtilá věc a rád bych ti s tím pomohl.
Pokud je to pro tebe důležitý, bude to důležitý i pro mě.
- Jasně. - Že jo?
Záleží ti na tom, tak ti pomůžu.
Proto jsem se do tebe zamilovala.
Ráda bych snoubenci dávala lásku najevo tak, že...
bych ho nepodrobovala svý emoční horský dráze.
Nezasloužím si ho, ale budu o něj bojovat.
Znova.
Jako předtím.
MILUJU TĚ, KENNY. DÍKY, ŽE JSI MI OPOROU.
MILUJU TĚ! KENNY
- Jak se máš? - Dobře.
- Jo? - Jo.
- To je dobře. - Jo?
- Chceš hrát nožičkovou? - Jo.
Podle mě je fajn, že se teprve poznáváme.
Baví mě to s tebou.
Dokázali jsme se zasnoubit,
a přitom jsme to ještě nedělali.
Takže...
Mám na to svůj názor,
ale co si o tom myslíš ty?
- V mnoha ohledech se k sobě hodíme. - Jasně.
A nechci to do toho zatím míchat.
Jasně.
V jednom dřívějším vztahu jsem přistoupila na sex moc brzo
a nemohla jsem se otevřít.
Což nás negativně ovlivnilo, protože...
mě nedokázal...
uspokojit tak, jak jsem chtěla,
protože jsem k němu nic necítila.
Když to mám říct na rovinu,
mívala jsem potíže s dosažením orgasmu,
takže bych byla nervózní, že to nedokážu
a to by mohlo být pro nás oba frustrující.
Kenny mě fyzicky přitahuje.
Přitahuje mě i mentálně a citově.
Fakt nevím, co mi brání.
Máme fakt silný pouto,
tak proč jím nejsem posedlá?
Myslím, že v minulých vztazích to byl jeden z hlavních faktorů,
proč jsem nedokázala vyvrcholit.
- Kdybychom to začali dělat... - Hned teď?
Jo, hned teď.
- Klídek. - Dobře.
Chci říct, že s tebou chci zažít...
hodně silnou, intimní chvíli nabitou energií.
Protože silný, energetický vztah už máme.
Je to nepříjemné, protože jsem to s žádnou ženou takhle detailně
ještě nikdy neprobíral.
Netvrdím, že je s ní něco špatně.
Spíš jí v minulých vztazích chybělo emoční pouto.
Věřím si. Někdo by řekl,
že je to výzva, šance dokázat něco, co nikdo jiný nedokázal.
Snad se k tomu dopracujeme.
Vím, že mě miluje a ona zas ví, že já miluju ji.
Jako pár o těchhle věcech musíme mluvit.
Přesně. Není to napořád.
- Je to jen dočasný. - Jasně.
- Chápu to. - Dobře.
Nebudu tě k ničemu nutit.
Až to přijde, tak to přijde.
Užijem si to.
A budem si to užívat.
7 DNÍ DO SVATEB
- Tiffany! - Ahojky!
- Chybělas mi! - Ty mně taky.
- Tak dlouho jsme se neviděly. - Já vím.
Jak se máš?
- Máme si toho tolik co říct. - To jo.
Vypadám hrozně, zrovna jdu od zubaře.
Čistil mi kanálek,
takže mám oteklou pusu.
Proto vypadám jak magor.
Snad ti to brzo splaskne.
Jo.
Konečně si můžu promluvit s opravdovou kamarádkou,
udělat si z ní na chvíli vrbu
a říct jí všechno o tom zasnoubení.
Bojím se, jak bude reagovat, protože Tiffany si nebere servítky.
Řekne mi pravdu a řekne mi ji na rovinu.
Proto s ní kamarádím.
Tak co se děje?
Řekla jsem ti o tom randícím experimentu.
Takže...
ses zasnoubila?
Vidíš tohle?
Ano. Chystala jsem se ti to říct.
Tohle je skutečnost, přestaň blbnout.
Ano.
Někoho jsem poznala, jmenuje se Cameron.
Vím, že je to šílený.
To jako fakt? Netaháš mě za nos?
Říkám ti pravdu.
Je to fakt fešák a je hrozně chytrej.
Je to běloch.
Páni, tys teda obrátila.
Trochu jsem obrátila. Jen maličko.
Počkej.
Taky se musím napít.
To je síla.
Panebože. Pořád mám pocit, že si ze mě střílíš.
Dej mi ruku, vole.
Už radši mlč.
Přijdeš na mou rozlučku se svobodou?
Jasně.
To je síla.
To jo.
Nevím, co na to říct.
Fakt k sobě patří?
Je to láska nebo jen chtíč?
Nejvíc se bojím, že...
to není pravá láska.
V čem je podle tebe největší rozdíl...
Když je to běloch a tys chodila jen s černochama?
V čem je podle tebe největší rozdíl?
Kromě toho.
To mě ani nenapadlo, protože je velice...
Nemysli si, zlato.
Byla jsem příjemně překvapená.
Dobře.
A kromě toho?
Kromě toho bych řekla,
že mi nijak nevadí, že je běloch,
- ale jsem silná černoška. - Kór v dnešní době.
Jsem zastánce „černýho boje.“
Co budeme dělat? Černý rodiny.
Myslela jsem, že když budu chodit s bělochem,
budu muset ze svýho černošství slevit.
- Přesně. - Ale s ním to dělat nemusím.
Jsem prostě sama sebou.
Co mě ale děsí je celá ta věc s manželstvím, je to obří závazek.
Tam jsem asi nejvíc na vážkách.
Na jednu stranu mám pocit štěstí,
ale na druhou stranu si říkám...
„Co sakra blbneš?
Přeskočilo ti? Co na to řeknou lidi?“
Vím, že jsem to chtěla, ale když to přišlo, bojím se.
A jsem z toho úplně na prášky.
- Lauren, Lauren. - No jo.
Máma říkala to samý.
LÁSKA 400!
Než uvaříme, dám si guacamole s omáčkou.
Přijde mi, že se učíme vařit.
Tak trochu. Znám několik receptů,
ale nikdy jsem nedělala steak.
Jsi z něčeho nervózní?
Myslíš, že jsem tvou rodinu vyděsila, jak ses obával?
Podle mě jsi je vůbec nevyděsila.
Spíš jsem si dělal starosti, protože jsem si je prostě dělal.
Je snadný si dělat starosti, když nevíš, co bude.
Netušili jsme, jak budou rodiny reagovat,
byla to pro ně nová situace a nevěděli jsme, co od nich čekat.
Čekal jsem to nejhorší, protože...
vždycky myslím na nejhorší.
Bojím se, že svou rodinu zklamu.
Pořád mám pocit, že mi moc nevěří.
Nevím proč.
Co by se stalo, kdybych se jim nelíbila?
Kdyby ti řekli, že je to hloupost a že s tím nesouhlasí?
Co bys udělal?
Nevím.
Fakt nevím.
Snažím se moc nemyslet na to, že bych se jeho rodině nelíbila,
ale nemůžu se zbavit pocitu...
že by to pro nás mohl být problém.
Co když ti příště, až tam nebudu, řeknou:
„Je to blbost, nehodíte se k sobě a jsme proti.“
Co kdyby ti nepřišli na svatbu?
Co kdyby tam nechtěli jít?
- Jak by ti bylo? Co bys dělal? - Nelíbilo by se mi to.
- Nevím, co bych dělal. - Vzal by sis mě i tak?
Vždycky se bojím jejich reakce, už jsem zažil, že se jim někdo nelíbil.
Toho se bojím.
Není to snadná situace, když si přivedeš někoho,
kdo se jim nelíbí.
Dobře.
Věc se má takhle.
Jsem někdo, kdo očekává, že se ho před rodinou zastaneš,
a že když se mnou nesouhlasíš, vyříkáme si to v soukromí.
Kdybysme někdy měli neshody,
nechci, aby o tom kdokoli věděl.
Nikomu po tom nic není.
Takže co kdyby se mnou někdo z tvojí rodiny měl problém?
Zvládnul by ses mu postavit a zastat se mě?
Pořád říká, že rodina není vždycky nejsilnější pouto.
Že musím být vždy na její straně.
Ale moje rodina mě vždycky podporovala,
a podle mě je důležitý...
mít ženu, co vztah s mou rodinou podpoří.
Na čí stranu se postavíš?
Nevím.
Překlad titulků: Jiří Nehyba