PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
19 DNÍ DO SVATEB
Jsem zasnoubený sotva deset dní.
Potkat někoho, kdo se do mě zamiloval pro moje pravý já...
a pak se dostat do reálnýho světa a bojovat všechny ty externí bitvy...
Fakt mi to ukázalo, jak je dnešní společnost povrchní.
Co se týče věku, rasy, víry, společenskýho a finančního postavení...
Mezi dvěma lidma vznikne pouto,
ale jeden z nich to pouto nechá ovlivnit těma věcma zvenčí,
což je dost smutný.
Jak se cítíš?
Nic moc.
Moc jsem toho vypila.
- Jo... - Promiň, byla to moje chyba.
Hned ráno mi došlo, že jsem to večer přehnala.
Opila jsem se.
Řekla jsem věci, co jsem nechtěla.
Nejsem na sebe vůbec hrdá,
rozhodně to neodpovídá mojí povaze
a nechci tak ani působit na svýho snoubence.
Začaly z tebe padat hrozný věci, vůbec jsem to nechápal.
Nevím, co to do mě vjelo.
- Jo, a to je další věc... - Je to moje vina.
Kdybys byla střízlivá
a začala se mnou takhle jednat, asi bych odešel.
Včera večer jsem pochopil situaci a samozřejmě i to, že za to mohl alkohol.
Na tom musím zapracovat. Znát sou míru a umět...
nepřekročit hranici.
Nevyčítám ti to.
Neodešel jsem, protože vidím, jak se na mě dívá.
Má vnitřní konflikt.
Oba jsme inteligentní lidi a můžem...
- To vyřešit. - Přesně.
Nezlobím se.
Dobře.
Dík, že to chápeš a...
žes neodešel.
ATLANTA, GEORGIA
DAMIAN, 27 GENERÁLNÍ MANAŽER
Pojď ke mně.
Prosím.
Za chvilku.
Nechci...
odejít...
takhle divně.
Tak mi řekni...
co budem dělat?
To nevím, G. Emoce se můžou vyhrotit a nelíbí se mi, jak se to řeší.
- Že křičím? - Jo.
Jsem z hlučný rodiny.
Hodně se hádáme a křičíme při tom.
Křičení je pro nás normální.
Pro Damiana ne, on nekřičí.
Dobře, nebudu na tebe křičet.
Ale když nevím, jak dál,
ze všeho se rázem stává samosabotáž,
protože prostě neumím mluvit o tom,
co mě mě skutečně trápí.
Hned teď.
Celá tahle věc je hrozně urychlená,
včetně...
fáze líbánek.
Víš, jak mi říkáš, že to je nejlepší sex tvýho života?
Všiml sis, že ti ten kompliment neoplácím?
Neříkám, že pro mě je taky nejlepší.
Řekl jsem to jednou a tys řekla: „Páni, to bylo úžasný!“
Pokaždý: „Bylo to skvělý.“
Je to super, ale není to žádná extáze.
Taky je rozdíl v tom,
že s tebou nikdy nezačínám.
Vždycky začneš ty.
To je ten problém! Děkuju.
Proč? Proč nikdy nezačneš? Proč mě nesvádíš?
Furt po tobě lezu,
tak proč si mě nikdy sám... nevezmeš?
Nechápu to. Proč mě prostě nesvedeš?
Protože se pořád vzdaluješ a zase oddaluješ...
Pro tebe je to jen sex, pro mě ne.
Není to jen o sexu.
Být to jen o sexu, dělám to s každým.
Ale nedělám.
Vybrala jsem si tebe.
Jenže u toho říkáš: „Už tě nemiluju,
nic k tobě necítím, co si to rozdat?
Právě jsme se přede všema pohádali.
Opíchej mě.“
Furt dokola.
Vždycky, když se pohádáme. Nemůžu přece...
Protože se pak usmíříme.
Chceš říct, že mám ráda agresivní sex.
Jsi emocionální horská dráha a proto nikdy nezačínám.
Pořád se měníš a je to pro tebe normální,
ale já nevím, kdy jsi nahoře a kdy dole.
Víš, co u mě vyvolá vášeň, lásku a super sex?
Když si užijeme skvělej den.
Nemusíš každej krásnej okamžik zkazit,
protože máš pocit, že si moc užíváme.
Máš ze mě motýly v břiše?
Teď zrovna ne.
Já ty svoje už necítím.
Snažím se je dostat zpátky.
Takže mě už nemiluješ?
Nevím.
Cítím se chvíli nahoře a chvíli dole, cítím lásku a pak ji necítím.
Chápeš?
Ne.
To je ono. Žádný tajemství.
Řekla jsem ti, že to ze mě vylítne.
To teda vylítlo.
Ale přesto...
si vážím tvojí upřímnosti.
Je snazší komunikovat takhle, jako v buňkách místo tváří v tvář.
Máš pocit, že je to snazší?
Jo. Řekli jsme si víc než kdy předtím.
Nápodobně.
Možná se teď rozvášním.
Cože?
Naštěstí je tady zeď.
- Jo? - Jo.
Jaká zeď? Žádná není.
Jsi hroznej.
Jsem vášnivej jak svině.
AUGUSTA, GEORGIA
Tělem mi proudí strašně energie a napětí.
Nevím, co s tím.
Jsem hrozně nervózní.
Snad se jim budu líbit. Doufám...
že na ně... že na ně udělám dojem...
aspoň trochu.
Chci, aby ti mě přáli.
Miláčku, slibuju, že nastavíš novou laťku.
Dobře, když to říkáš.
Nemůžu se dočkat, až Barnetta představím rodině.
Řekla jsem mu, že až se máma dozví,
že jsem se zasnoubila, tak zešílí.
Bude si myslet, že se usadím.
Technicky vzato ano,
ale ve skutečnosti to bude naopak, protože on je stejnej magor jako já.
- To je tvá neteř? - Jedna z nich.
Sakra, jsem děsně nervózní!
SOUKROMÝ POZEMEK ZÁKAZ VSTUPU
Addison!
Pojď sem!
Ahoj, zlato.
Amber zřejmě vyrůstala v drsnější čtvrti.
Vůbec by mě nenapadlo, že pochází odsud.
Hrozně jsem se bál, že až uvidí můj dům,
nebude to pro ni dost dobrý.
Dost mi to vrtalo hlavou,
i když ji to nezajímá a není důvod, abych se tím zabýval,
a nevím, proč jsem se toho tak bál.
- Ahoj. - Ahoj, miláčku.
Ahoj! Sluší ti to.
Povíš nám, co se vlastně děje?
No...
Tohle se děje.
- Co? - Amber Lynn!
Budu se vdávat.
- Děláš si srandu, Amber Lynn? - Ne, přísahám.
Tohle je Matt, mami.
- To je Vickie. - Těší mě.
Ahoj.
Jmenuje se Matt?
- Matthew Barnett. - Dobře.
Moje sestra Samantha.
- Těší mě. - Těší mě.
Můj nevlastní táta, Pat.
Panebože!
Mamčo! Pojď sem. Neplač.
Mami, přestaň brečet. Co blbneš?
- Dones mi kapesník. - Dojdu pro něj.
Moje holčička.
Já vím. Já vím.
Dcera se vrátila domů a překvapila mě, že se bude vdávat.
Jako rodič se nejvíc bojím
o Amber, v minulosti ji dost ublížili.
Je hodně přátelská a vstřícná a pořád se bojím, že toho někdo zneužije
a ublíží jí.
- Jsi nadšená? - To jsem, jenom...
Jste usazený? Máte práci?
Je na vás spoleh?
Finančně stabilní. Mentálně jak kdy.
Tak to jste ve správný rodině.
Je to inženýr, pracuje ve stavebnictví.
Musím vědět, že jsi zajištěná.
Umím se o sebe postarat.
Vím, že umíš, ale o to nejde.
Protože mám jenom vás děti.
Já vím.
Nikdy nepoznala otce. Zemřel, když jí bylo pět let.
Měly jen mě, takže to bylo náročný.
Jasně.
Proč si berete mou dceru?
Kvůli tomu, jak se vedle ní cítím.
Můžu s ní být sám sebou,
a takovou manželku jsem vždycky chtěl.
- Koukejte se ni dobře starat. - Samozřejmě.
Dobře jste ji vychovala.
Je chytrá a hodná a nenechá si srát na hlavu.
Jedna z věcí, co na ní miluju.
Super.
V tu chvíli jsem nevěděl, jestli je šťastná nebo naštvaná,
protože se rozbrečela.
Chápu, že pro svou dceru chce to nejlepší.
Takže chci, aby si mě oblíbila
a aby věřila, že pro její dceru budu dobrým manželem.
Kdyby mě neschvalovala, bylo by to těžký.
Jsi zasnoubená teprve dva týdny?
Co tě k tomu vedlo?
Uvědomila jsem si,
že se nám spolu snadno mluví a je nám spolu dobře.
Bude můj nejlepší přítel.
Požádal mě o ruku
a já ani nevěděla, jak vypadá.
Takže jste si jenom povídali,
poznali se jenom mluvením, a šli jste do toho?
- Jo. - Výborně.
Ahoj.
Jo.
O to nejde, prostě jsem vám ji chtěl představit.
Jasně, chápu.
Měli jsme jít navštívit Damianovy rodiče, ale...
na poslední chvíli to zrušili.
Vážně jsem chtěl, abyste se seznámili a ona se na vás taky těšila.
Zkusím vymyslet, jak ji s váma seznámit.
Takže... Dobře.
Dobře. Taky vás mám rád.
Nechtěj se se mnou seznámit?
Cos jim řekl?
Copak se takhle chce někdo cítit?
Tohle vůbec není...
Rodiče mi fandí,
ale asi se jim nelíbí, jak tohle probíhá.
Nebudu je do ničeho nutit.
Upřímně...
Dost mě to rozhodilo.
Víš, jak tví rodiče reagujou.
Vědí vůbec, co se děje?
Jsou si dobře vědomi situace a proto nešlo o to se nesejít s tebou.
Znáš svý rodiče a věděls, že bude problém.
A nic jsi pro to neudělal.
Neřekls jim předem, o co jde.
Jenom říkám, že jsme to mohli zvládnout líp.
Očividně je problém někde jinde.
Neusiluješ o to, aby se se mnou sešli.
Tohle je jediná příležitost, kdy je můžu poznat.
Vím akorát, že než do toho Damian šel,
jeho máma řekla:
„Neber si nějakou couru z reality show.“
Takže si asi myslí, že jsem coura z reality show.
Tohle bude fakt těžký.
Věděli jsme, do čeho jdeme.
Věděli jsme, že musíme rodiče poznat v rámci tohohle procesu.
- Věděls to. - Zpočátku ne.
- Haló! - Všichni reagujeme odlišně.
Víš o tom už tři týdny.
- Končím. - Přestaň křičet. Nekřič na mě.
- Nekřič na mě. - Fajn.
- Jinak nám zkazíš den. - Dobře.
A jestli to moje rodina nechce...
Netvrdím, že se mi to líbí, ale je to moje rodina
a nechci je ani tebe ponižovat.
Je to narychlo a je to stres.
A ty teď na mou rodinu útočíš, což se mi vůbec nelíbí.
- Já ne... - Přijde mi to tak.
- Zní to tak. - Dobře, zní to tak.
Dík, že mi říkáš, co cítíš.
G asi nebude moct poznat mou rodinu a otázka zní,
jestli se vzít, i když u toho nebudou,
nebo u toho budou...
aniž by ji poznali.
Tohle bylo hrozně stresující ráno a nechci tě ještě víc stresovat,
protože vím, jak moc tě to stresuje.
Ale taky myslím, že bys to měl vidět ze širšího úhlu,
protože je to fakt velká věc.
Chci říct...
To je poznám až na svatbě?
Možná.
Možná?
Budeš mě do poslední chvíle napínat?
Ne, nějak to zařídím.
Zamilovala jsem se do Damiana v buňkách a to tak, že hodně.
Miluju ho ještě? Jo.
Chci zpátky motýly? Naprosto.
Chci někoho, komu musím vysvětlovat,
jak se mě má dotýkat? Ne.
Záleží, jak silná ta láska je, jak moc za ni chce člověk bojovat.
Netuším, co bude na svatbě.
Zařídím to.
- Můžu tě o něco poprosit? - O co?
Napíšeš rodičům, že jsme na cestě?
Jasně.
Kenny dnes pozná moje rodiče
a pak večer...
přijedou jeho rodiče, aby se rodiny seznámily.
Řekla jsem rodičům o tom zasnoubení.
Reagovali líp, než jsem čekala.
To píšeš román?
Píšeš jim román?
Detaily.
Kdybych napsal „Dorazíme za 40 minut,“
tak napíše zpátky a bude se vyptávat.
Připomíná mi tátu.
Můj táta má přezdívku Detail
a Kenny mi všechno říká do detailu.
Určitě tu textovku ocení.
Je to ukázka mojí povahy.
To ano.
Rodiče budou s Kennym určitě skvěle vycházet.
- Už tam budem! - Zhluboka dýchat.
Zhluboka dýchat.
DŮM KELLYINÝCH RODIČŮ
Dneska se seznámím se svýma budoucíma tchánama.
- Jsi připraven? - Jdem na to.
Ahoj.
- Ahoj. - Hola.
Chytá mě mírná úzkost a nervozita, což je normální.
Jakože sázky jsou uzavřeny a je to buď a nebo.
Co bylo to hlavní, čím tě Kenny zaujal?
Když toho druhýho nevidíš a jenom si povídáte,
musel něco říct...
Na třetím rande jsme se nějak víc sblížili.
Myslím, že jsem se ho zeptala na jeho oblíbenou dětskou knihu
a bylo to Love of You Forever.
Jo, jasně.
- Však víš. - Miluješ tu knihu.
A to byla tvá oblíbená kniha?
Přesně tak.
Chci říct dětská kniha.
Pořád je. Dělám si srandu.
- Je! - Nematuroval jsem z ní.
Je těžký poskytnout všechny detaily,
abyste si to nějak přebrali a porozuměli tomu.
Bylo to na základě toho, jak jsme si sedli.
My spolu začali chodit v říjnu.
V prosinci byly zásnuby, v srpnu svatba.
A je to 38 let.
Páni!
Proto mu pořád říkám, ať to neřeší.
Jo.
Aspoň mi to tak přijde. Co tobě?
No...
Je to sotva pár týdnů,
takže mám co dělat, abych pobral tu rychlost.
Je mi přes 60 a jde o mou mladou dceru,
takže si říkám, že to je úplná šílenost.
Ale když si vzpomenu na svoje mládí
a jak jsem se zamiloval, tak chápu,
víte... že to někdy prostě vyjde.
Kelly jen tak s někým nechodí,
takže to je pro ni skok do prázdna,
ale věřím jejímu úsudku a když mi řekne,
že ten muž je speciální
a že stojí za to ho milovat,
nebudu nic namítat.
Kelly, dneska jsem na tebe myslela a bylo mi to pláče,
protože mě napadlo: „Bože,
vždycky to bude moje holčička. Už 33 let máme silné pouto.“
Zase se rozbrečím.
Ale Kelly...
To nic.
Protože chci, aby byla šťastná a aby si někoho našla.
Už dlouho touží po tom někoho mít.
Když mi řekla, že někoho potkala, skákala jsem nadšením, víte?
A na druhou stranu si říkám, že chci, na ni byl hodný.
Když jsem se dneska probudila, došlo mi: „Bože, je to tady!“
A pak mě napadlo, že vlastně nepřicházím o dceru, ale získávám syna.
A moc mě to těší.
Mám chuť vás teď obejmout.
Kelly má skvělý rodiče. Jsou moc milí a upřímní.
A záleží jim na jejich dceři.
Vím, že naši si s nima budou rozumět.
Bude to třešnička na dortu.
Jak se máte?
- Těší mě. - Jsem Jeff.
- Těší mě, Jeffe. - Mě taky.
Poznat Kennyho rodiče je velká věc.
Hodně rychle jsem se s jejich synem sblížila
a chci, aby to věděli, ale... je to nervy drásající.
Musím říct, že když Kenny vešel a začali jsme si povídat,
bylo to jak čerstvý vánek. Je okouzlující.
- Vypadá jako panenka Ken. - To ano.
- V kolika letech jste se vzali? - V 25.
- Potkali jsme se na koupališti. - Jo.
Úplně náhodou jsem tam šel první horký jarní den,
když ona byla za školou
a seděla se svým klukem u bazénu.
Nijak jsem se nedvořil, prostě jsme si povídali,
mluvili jsme hodiny a hodiny, jako bychom se znali roky.
- No a... - To je všechno. Osud.
- Kdy jste se vzali? - v roce 86.
- Jo. - Dobře.
Nebyli jsme spolu ani tři měsíce, když jsme se vzali.
Mí i Kennyho rodiče
se hodně rychle zasnoubili a podle mě díky tomu...
chápou nás a naše spojení.
Bude na té recepci víno?
No jasně, vždyť je to svatba.
Pokud ne, tak ho donesu.
Manželství je mezi dvěma lidmi,
ale jejich rodiny ho mohou podpořit a obohatit.
Takže Kenny a Kelly vyhráli jackpot,
protože všichni jejich rodiče...
Jsme s nima, držíme jim palce.
Blahopřeju vám oběma k úspěšnému zasnoubení.
Sluší vám to spolu.
- Na zdraví! - Na zdraví!
DŮM MARKOVÝCH RODIČŮ
Ahoj.
- Ahoj! - Jak je?
Jak se máš, Marku?
Jdu s Markem na jeho nedělní rodinný sraz.
Tohle je Jess.
- Těší mě. - Těší mě.
- Ahoj. - Jsem Jessica, ráda vás poznávám.
Nápodobně.
Děkuju za pozvání.
Tohle je Jess. Seznamte se.
Být jeho máma a on mi představit o deset let starší dívku,
nejsem vůbec nadšená.
Asi si mě pěkně podá.
Přitom Mark je úplně v klidu a říká mi:
„Klid, zlato, vůbec to neřeš, bude to úplně v klidu.“
A podle mě se plete.
Děkuju.
- Mami, dáš si taky? - Ano, zlato.
To je pro mě, pro paní domácí.
- S dovolením. - Díky.
- Snad vám bude chutnat. - Páni! To je krása.
Děkuju moc.
Jsem ta hubenější, takže...
- všechny krmím. - Dáš si?
- Já? - Ještě ne? Dobře.
- Do toho. - Večeře u Cuevasů.
Snad bude...
Nepřehnalas to s lasagne?
- Ne. - Dobře.
- Víš, co mě napadlo? - Co?
Chci vědět, jak...
jste se seznámili.
- No... - No jo.
Protože se během dvou týdnů zasnoubil.
Panebože!
Vysvětlím vám to.
Říká se tomu buňky.
Něco jako zpovědnice.
Jakože jste katolík a najednou slyšíte: „Ahoj.“
Od chlapa.
A odpovíte: „Čau.“
Tak jsem začala mluvit, zažila jsem pár příšerných rande,
a třetí den jsem potkala Marka, se kterým to šlo úplně samo.
„Odkud jsi?“ „Z Chicaga.“
„Super. Co mi o sobě povíš?“ „Mám zlatýho retrievera.“ „Já taky.“
Umí chicagský sendvič, super.
A píšu si poznámky, jakože...
Taky dělám chicagský sendviče. Vlastně nic jinýho.
Chicagským sendvičem mě dostala.
„Chicagský sendvič, paráda“.
A jsem ultra křesťanka.
Chodím do kostela a chci tak vychovávat svoje děti.
Prostě jako bychom byli tatáž osoba.
Já vím, jaký je. Je to fajn kluk.
Velmi si vás váží.
Děkuju.
Když mi řekl: „Někoho jsem potkal, jmenuje se Jessica
a je trochu starší než já...“
byla jsem nadšená,
protože spousta holek v jeho věku...
je praštěná.
Tak mě napadlo...
Věř mi, zažila jsem to.
Když mi bylo dvacet, bylo to super.
Proto mu říkám:
„Určitě se toho chceš vzdát?
Vždyť jsi na vrcholu mládí.
Kdyby mi bylo 34, vůbec bych neváhal.
Ale když je vám 24 a 34, řeknete si: „Co na to společnost?“
Hodně jsme se citově sblížili,
ale pak nám došlo, že něco nesedí.
Může jít o nejistotu či trauma z předchozího vztahu,
ale skutečně stojí za to se kvůli tomu vzdát lásky?
Podle mě na věku nezáleží.
Když přeskočí jiskra, tak to poznáte a na ničem nezáleží.
Lidi jsou... vdala jsem se v osmnácti.
Takže...
Láska přebije všechno.
Rozhodně.
- Takže... - Jo.
Jsme svoji celou věčnost.
- Jak dlouho? - Panebože!
- 31. - Něco přes 30 let.
Páni! Gratuluju.
- Díky. - To je úžasný.
Máš pravdu. Je to o tom poutu,
a já věděl...
snažil jsem se to nějak ukočírovat.
Zpomalit krok, ale čím dýl jsme mluvili,
tím víc to bylo ono.
To je dobře.
Když něco dělám, tak naplno.
Neohlížím se přes rameno.
Už teď se mi líbíš.
Ráda jsem přijela.
V Atlantě jsme rodinný večeře neměli.
Tohle je teď tvůj domov
a rádi budeme tvou rodinou.
Nemám rodinu, moc to pro mě znamená.
Poslouchám a...
můj táta je přesně takovej.
Buďte šťastní. Jsem rád, že jste tady...
Na Jessicu.
- Salud. - Salud.
Děkuju za pozvání.
Čekala jsem horší reakci na rozdíl ve věku a oni to vůbec neřešili.
Úplná pohoda, takže je to asi hodně v mojí hlavě.
Nikdo zatím neřekl nic negativního...
ale podle mě by to člověku neřekli do tváře, takže...
Mark si myslí: „Jsme šťastní, tak proč to řešit?“
Ale chci mu připomenout, že jsme to vlastně ještě nezažili.
Ještě nám to nikdo nevmetl do tváře, ale určitě se to stane.
18 DNÍ DO SVATEB
Perfektní.
Těšíš se na moje arepy?
Vypadá to lahodně.
- Jo? - Jo.
To je teprv začátek.
Damian dnes pozná moje rodiče.
Mám z toho hodně zvláštní pocit.
Rodiče poznaj vašeho snoubence, kterýho nikdy předtím neviděli.
Jsou dost uzavření.
Potřebuju lásku a podporu svojí rodiny.
Bez toho si nemůžu někoho vzít.
- Těšíš se? - Těším se.
Napsal jsem jim báseň.
Dělám si srandu.
Budu Damian z buňky.
Ten by se jim líbil. Vždyť jsi Damian z buňky.
Gigina rodina přijede až z Floridy. Jedná má část je nervózní,
druhá část je nadšená, protože o nich tolik mluvila.
Prý se na mě hrozně těší.
„Jestli myslíš, že jsem nezkrotná, tak se těš na mou mámu.“
A já na to...
„Co?
To mi ani neříkej.“
MILADY GIANNININA MÁMA
Bude to zajímavý.
Prý většinou mluví španělsky, což pro mě bude nezvyk.
- Milady, Damian. - Rád vás poznávám.
Damiane, tohle je Oscar.
Rád vás poznávám, pane.
Španělsky moc neumím, ale naučím se.
Snad to půjde.
- Máte hlad? - Ano.
Ano? Tak mi pomozte. On pomáhá.
- Co to děláš? - Pomáhá mi.
- Arepy! - Arepy.
Udělala jsem tři typy arep.
- Proč? - Proč ne?
Budu mluvit anglicky, aby rozuměl.
Jako americký placky.
Zkusila jsem mu to vysvětlit.
Tohle jsem v dětství jedla denně.
- Damiane, mám dotaz. - Ano, pane.
Proč si myslíš, že jsi připravený se oženit?
Vždycky jsem to chtěl, vždycky jsem chtěl rodinu.
Rodina je pro mě vším. Je to to nejdůležitější.
Člověk to podle mě pochopí, až když někoho potká.
A já navzdory všemu potkal Gianninu.
Co ty, Giannino? Proč myslíš, že jsi připravená se vdát?
Na to se celou dobu snažím přijít.
A...
děsí mě to.
Protože...
vím, že se to může zvrtnout.
Nechci se rozvádět.
Nechci.
Chci být připravená se vdát.
Ale musím leccos pochopit a mrzí mě, že jsem tě do toho zatáhla...
- To nic. - ...abych to pochopila.
Moc mě to mrzí.
Neomlouvej se.
Ale já chci, musím to udělat, kvůli...
všemu, čím jsme si prošli.
Vím, že Damian při mě bude vždycky stát.
Když si někoho beru, beru si ho v dobrým i zlým.
A já mu předvedla všechno.
Všechno.
Potřebuju někoho silnýho, kdo mě zvládne.
Jsem buď úplně šílená nebo úplně milá,
což hodně lidí nezvládá.
Manželství není o šťastných chvílích.
Je o...
Navždy.
- Podle mě se musíte... - Víc poznat.
...víc poznat. Potřebujete víc času.
Damian je fajn chlap.
Je to gentleman.
Damian je připraven se oženit, ale...
ona potřebuje dozrát, ale bude s ním.
Rozhodně.
- Víc času. - Trochu víc času.
Je to vaše rozhodnutí, my můžeme jen radit.
- Děkuju. - A...
- Líbí se mi. - Ceníme si toho.
- Je to něco... - Buďme upřímní.
Snažíme se spolu ty procesy pochopit.
Musíme k sobě být upřímní.
Nejen kvůli ní, ale i kvůli tobě.
Bereš si drsnou ženskou. Bude to náročný, věř mi.
Cameron je skvělej.
Myslím, že to bude super manžel a otec.
Jen mi upřímně řekni, jak se cítíš.
Ještě jsem ho neviděla, ale...
Řekni to na rovinu. Myslíš si, že...
Mám radost, protože je to pro tebe velká věc a rozhodla ses tak...
Odmalička mi říkáš...
„Musíš se vdát, Lauren. Jsi nezadaná, potřebuješ ženicha.
Jak ho chceš najít zavřená doma, Lauren?
Jsi tu úplně sama.
Lauren, odumírají ti vajíčka.
Musíš mít děti.“
Konečně.
Cameron se s rodiči setká zvlášť, protože jsou rozvedení.
Ale na co se ho chceš ptát?
- Nezeptáš se nejdřív mě? - Asi takhle:
„Kdo skutečně jsi?“
Dělám to pokaždý.
Máma je velmi zajímavá dáma.
Je hodně zvláštní.
Hodně zvláštností mám asi po ní.
Říká věci na rovinu, takže doufám,
že to proběhne hladce na obou frontách.
Proboha!
To je Cameron!
- Jak se máte? - Ahoj.
- Skvěle, děkuju. - Camerone, to je moje máma.
- Těší mě. - Mě taky.
Pam Speedová. Takže?
Jak se cítíš?
Rád vás konečně poznávám.
- Jo. - A...
Takže do toho vážně chceš jít?
- Na 100 %. - Na 100?
Žádný servítky, mami.
Hrozně moc vaši dceru miluju.
Dobře.
Vím naprosto jistě, že s nikým jiným nechci být.
Páni! Takže podle tebe ten experiment vyšel?
- Jo. - Páni!
- Jo. - Jo.
Je to úžasná žena.
- Dobře. - Jo.
Ráda slyším, že si to o ní myslíš.
Hrozně jsem se na Laureninu mámu těšil.
Jsem první běloch, se kterým si začala.
A taky jsem první, koho kdy představila rodičům.
Ukážu jí trochu šarmu à la Cameron a určitě si mě oblíbí.
Na co se chceš Camerona zeptat?
Jo, sem s tím.
Jak ti bylo, když jsi ji poprvé potkal?
- Osobně? - Jo.
Úplně mi vyrazila dech.
- Bylo jsem ohromen. - Fakt?
Hezčí ženu jsem nikdy neviděl.
Díky!
Říká: „Vypadá jako já. Děkuju.“
Myslím to vážně.
Vypadá jak já na fotkách z mládí.
Všiml jsem si. Ukázala mi je.
- Vážně? - Jo.
- Rozhodně úsměv. - Jo.
- A hodně toho... - Tak nějak.
- Jo. - To je moje máma.
Něco jsem zaslechla.
Prý jsi hrál v rapové skupině.
Jo, na vysoký jsem hodně...
trochu jsem vystupoval s hip hopovou skupinou.
Pamatuješ si něco?
- Vážně to chcete? - Jasně, proč ne?
Dobře.
Jsem s tebou jako dítě
Jsi má hlavní holka Ostatní jsou jen tak
Naskoč si Vyrazíme
A pak se povozíme
Skáču nahoru dolů Nemůžeme prohrát
Žiju ve snu A nenávistná cháska nechápe
Proč jsem v oblacích Proč mám pocit, že lítám
Tak vyhodíme ruce do vzduchu Kašlem na ty lamy, co utečou
Nezasloužej si nás
Odpal to Jsme na kolizní dráze
Protože každá naše volba Je moc uspěchaná
Ale pravdu je těžký strávit
Jsme vůdci, bejby A oni se jen vezou
- No teda! - Jo!
Paráda.
Jsem si jistá, že si Cameron mámu získal.
Úplně mi roztála před očima.
Smála se Cameronovým vtipům.
Tím rapováním ji podle mě dostal.
Určitě získal body navíc.
Jsme jako dva protiklady, ale máme hodně společnýho.
Fakt hodně.
Lauren vám určitě řekla, že mí rodiče jsou taky Pam a Bill.
Jo. Není to...
- Je to zvláštní. - Je to fičák.
Fakt divný.
Řeklas to tátovi?
Jo, řekla.
Řekl jenom: „Co?“
- Počkej, až ho poznáš. - Jasně.
- Už se těším. - Jo.
Je fakt blázen do svý dcery, svý jediný dcery,
a nejspíš ti řekne...
neber si to osobně: „Pro ni bych zabíjel.“
Myslím doslova.
Nezabije tě.
Zabije tě.
Kdybych něco provedl, měl by na to právo...
Až Laurenin táta uvidí Camerona,
ráda bych byla u toho, protože...
vždycky chtěl, aby si děti našly partnery stejný rasy, takže...
nevím, jak to zvládne.
Moc vám to spolu sluší.
Jsem moc rád, že to říkáte.
Rodiče jeden čas hodně pařili, ale už je to přešlo.
Nikdo kromě mě v rodině nepije.
Proboha.
Panebože!
Ambeřina osobnost versus moje rodina mě dost znervózňuje, protože oni jsou
spíš konzervativní.
Vždycky jsem chtěl v životě dělat to,
co moje rodina považuje za nejlepší, a...
bojím se, že je zklamu,
že udělám něco, co budou považovat za špatný.
Amber mi projde, ale stejně se bojím, že se jí budou vyptávat a...
chtít rychle zjistit, co je zač.
Tak to je můj domov.
Tady jsem dlouho žil.
- Mám trému. Ještě nechci ven. - Ne?
- Mám trému. - To nic, chvíli počkáme.
Vím, že jsem někdy divoká.
Mám silnou osobnost a bojím se,
že řeknu něco špatně.
- Jak se vede? - Čau!
Tohle je Amber.
Ráda vás poznávám.
Trochu panikařím, trochu se klepu.
- Čau, lidi. - Nazdar.
- To jsme dvě. - Božínku!
Ahoj.
- Debra. - Amber.
- Moje máma. - Moc mě těší.
Panebože, koukni na to!
SHEA BARNETTOVA ŠVAGROVÁ
- To je můj bratr Danny. - Ahoj, Danny! Těší mě.
Těší mě, Amber. To nic.
Nedávám to. Co se to děje?
- Klídek. - Čau, tati. Jak se máš?
Bože!
Jaký to bylo?
Byla to síla.
Jak jste řešili stres?
- Pivo? - Salud.
Jo.
Žertuju.
Je vystresovanější než já.
Tak co hroznýho ses o Mattovi dozvěděla?
Krom toho, že přede mnou klidně prdí?
- Jestli to je to nejhorší... - Není to tak hrozný.
Taky mě dostala.
Proboha.
Mí rodiče vypadali trochu nesví.
Nebo spíš v šoku.
Je hodně spontánní.
Když jsme trochu pokročili,
došlo mi, že se nerad otevírá.
Bylo to jak trhání zubů.
Vidíte ten prsten? Má ho proto,
že se nemohl rozhodnout mezi mnou a další holkou.
- A já řekla... - Co?
Chce mít otevřený vrátka.
Řekla jsem mu: „Dej mi ruku. Nasaď mi to.
A je rozhodnuto, máš utrum, konec rozmýšlení.“
Amber je velice přátelská, přímá, cílevědomá.
Chápu, proč se Mattovi líbí.
Bojím se, že to je touha a ne skutečná láska.
Ale proč svatba?
Chci říct, že to začíná vášní.
Přeskočí jiskra
a díky ní se snažíte toho druhýho uspokojit.
Ale po deseti letech jde do tuhýho.
Nevěřil bys, jak strašně k sobě pasujem.
- Nedává to smysl. - Je to nemožný.
Jsem ujetá a hodně extrovertní,
přeskakuju od jednoho šílenství k druhýmu,
a Matt je tam vždycky se mnou.
Cítím, že se tak lišíme, že se od sebe můžeme učit.
Nebude to nuda.
Ale v důležitých věcech jsme si podobní
a hodíme se k sobě.
Přece mě znáte.
Nešel bych do toho, kdybych neměl...
naprostou jistotu...
A měls? Řekla, že ses nemohl rozhodnout.
Počkej.
Byla do mě úplně blázen,
a já věděl, co to bude za vztah,
a hrozně jsme si sedli.
Věděl jsem, že mě bude milovat tak, jak chci být milován,
a tím bylo jasno.
Znám bráchu, myslí si, že jsem zešílel.
Nahlas to neřekne...
ale myslí si, že jsem blázen.
Vyber si stranu stolu, já půjdu naproti.
- Můžu pod stůl? - Jestli chceš.
Nechápe to. Nikdy mě takhle neviděl.
Nikdy mě neviděl tak jistýho.
Vždycky jsem se s ním srovnával a s tím, čeho docílil.
Bojím se, že nepřijme to, co dělám.
Těžko se to vysvětluje, aby to dávalo smysl.
Uspěchávám vztahy.
Dělám to.
Ale tohle je jiný.
Ona je...
hustější než já.
Rozumí mi a bere můj humor.
Můžu říct cokoli, udělat cokoli, být naprosto sám sebou,
a nikdy jsem neměl pocit, že...
Miluje to. Je to šílený.
Nechci, abys do něčeho skákal po hlavě
kvůli tomu, jak jste se poznali.
Když si chceš někoho vzít, je to mnohem, mnohem složitější,
protože manželství je to nejtěžší, co jsem kdy v životě udělal.
Chápeš?
- Myslím... - Trvalo mi...
dva nebo tři roky se vůbec oženit, žádný dva nebo tři týdny.
Nemáš tušení, jak těžký to skutečně je.
Manželství je o tom se zastavit, zapomenout na sebe
a dát potřeby toho druhýho před svoje vlastní, vždycky a ve všem.
Jsi ochotnej se pro ni všeho vzdát?
Všeho?
17 DNÍ DO SVATEB
Přišla chvíle, o který tak dlouho mluvíme.
Jsi nervózní?
Samozřejmě chci, abych se mu líbil...
a aby nás schvaloval.
Jo.
Dnešek je rozhodně plný očekávání.
Protože Cameron dnes pozná mého otce.
Tak jo.
Táta je velkým zastáncem černošské komunity
a integrity černošské rodinné struktury.
Takže nevím, co mám čekat.
Doufám, že všechno půjde hladce, ale vím...
že taťka Speed je připravený si Camerona pěkně podat.
Velká úzkost, vysoký očekávání.
Je to ta nejšílenější kombinace emocí,
co jsem kdy cítila.
Rád bych se s tvým otcem v něčem shodnul.
Nebuď tak nervní.
Vypadám nervózně?
Uvolni se.
Když s někým chodíte, musíte udělat dojem na oba rodiče
a pro Lauren je její otec hlavním vzorem.
Takže vím, jak je důležité na něj udělat dojem.
Lauren mi často říká,
že moje setkání s její otcem byla jedna z hlavních věcí
na seznamu možných překážek našeho manželství.
Chtěla mít jistotu, že to půjde hladce
a že mě její otec přijme.
- Hurá za taťkou Speedem. - Tak jo.
Vím, že má táta obavy
a záleží mi na jeho názoru.
Takže pokud Camerona nepřijme,
nevím, co budu dělat.
Ještě se ozvu. Měj se.
Ahoj, broučku.
Ahoj, tati.
Ty budeš Cameron.
To jsem já.
- Cameron. - Dobře.
Konečně vás poznávám.
Jo.
Mám milion otázek.
Vynasnažím se všechny zodpovědět.
Vážně?
Jaký život si pro mou dceru představuješ?
Chci, abychom v manželství byli rovnocennými partnery a...
udělám všechno pro to, aby byla šťastná.
No...
Vlastně tě neznám. Musím tě nejdřív poznat.
- Chápeš? - Chci, abyste mě poznal.
- Dobře. - Jo.
Fakt, že si tě vybrala...
něco znamená.
Ale dokud nebudu mít úplnou jistotu...
Překlad titulků: Jiří Nehyba