PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Počkej, zavřu dveře.
To byl...
mazec!
Nemůžu uvěřit, že jsou všichni tady.
Moje holky, tví kluci, všichni.
- Rád jsem viděl Kennyho. - Mazec.
Byla to divná situace. Bylo to fakt divný.
Podle mě Barnetta...
něco hodně trápí a má hodně smíšený pocity.
Je na něm vidět, že má v hlavě zmatek.
Donedávna jsme se bavili o tom, že bych byla jeho ženou.
Řekl mi věci, jaký mi nikdy nikdo neřekl.
Moc mi na něm záleží. Lhala bych, kdybych tvrdila opak.
Vidět ho, slyšet jeho hlas...
trochu bolelo, klidně to přiznám.
Ale taky jsem díky tomu šťastná
za svoje rozhodnutí a za to,
že mám někoho tak úžasnýho.
Co Amber a Barnett?
Myslím, že je to dost zajímavý,
protože jsme tady, abychom našli spřízněnou duši.
Oni našli jiný spříznění.
Amber se přede všema vytahovala,
že to s Barnettem opakovaně dělali.
Podle mě jde o mnohem víc.
Já to tak nechci. Podle mě
se úplně...
tělesně oddat,
můžeš komukoli.
Nemůžu se vrátit do skutečnýho světa
a někomu dát svoje tělo jen proto, že jsme měli fajn moment...
- Zlato... - Všechno se změnilo.
Nic proti Barnettovi nemám
a nijak mu nezazlívám tu situaci, že...
byl na začátku s Jessicou.
Protože...
nakonec skončila se mnou.
Necítím vztek ani výčitky.
Skončili jsme s tím, s kým jsme skončit měli.
Chci, aby byl Barnett šťastnej a Amber nic jinýho nepřeju.
Doufám, že jsou šťastný a že dělaj, co dělaj,
- protože všichni... - Určitě to dělaj.
- Všichni děláme to svoje a... - Přesně tak.
V experimentu jsme se nesměli dotknout.
Jen tak se potkat a skočit do postele.
Kdybych to udělala, všechno by se tím pokazilo.
Já to chápu...
co říkáš o fyzickým kontaktu.
Ale já nejsem jen tak někdo.
Nejsem žádnej chlápek, co si tě jen užije a zmizí.
Pro mě je fyzično fakt důležitý.
A nechci, abys na mě byla tak přísná, když mi říkáš, jak to cítíš,
protože to zní skoro jako příkaz.
Jakože „Takhle to bude a hotovo.“
Jako příkaz? Co to má kurva znamenat?
O čem to mluvíš?
Nemyslel jsem to nijak zle.
Co?
Špatně jsi to pochopila, tak jsem to nemyslel.
Ale myslel.
Nemyslel.
Hele, souhlasím s tebou.
Chceme, aby to bylo speciální, aby to něco znamenalo
a aby to byl milník, abychom jednou mohli říct,
- že ten základ stál za to. - Aha, dobře.
- Cítím to stejně. - Dobře.
Vidíme to stejně.
- Říkám, že to vidíme stejně. - Jasně.
Připadá mi, že všechno tady,
celá tahle situace,
je opak reálnýho světa.
Svět je místo, kde můžeš někoho
dát doprava a ještě ten den se s ním vyspat.
Klidně se můžeš s někým hned teď vyspat.
Hotovo.
- Řekl jsem to blbě. - Můžem se kdykoli s někým vyspat.
Už jsem ti řekl, že s tebou souhlasím.
Špatně jsem se vyjádřil.
Jen to nemusíme pořád omílat.
- Dobře. - Toť vše.
Známe se osobně... dva dny?
Takže chce, aby to něco znamenalo, což chápu.
A pro mě to je na sto procent vážný.
Nikoho jinýho nechci.
Jen my dva.
Víc nechci.
Nikoho jinýho nechci.
Chci tebe.
Jen my dva po zbytek života.
Dobře?
Chci, abys byla šťastná.
25 DNÍ DO SVATEB
No jo, máš pravdu.
- Potřebuju tě. - Musíš koukat na cestu.
Do čeho bych asi mohla vrazit?
Do bóje.
Přejet žraloka.
Před dvěma týdny jsem svou snoubenku neviděl.
Slyšel jsem ji, mluvil s ní.
A za pár týdnu bude mou ženou.
Obvykle, když se zasnoubíte,
máte aspoň rok na to se připravit na svatbu.
A my ještě ani nezačali.
Až po tobě.
Víš, na co se nejvíc těším?
Až budem krmit zvíře.
Jo, Codu musíš poznat.
- Bude se ti líbit. - Těším se.
Bude tě zbožňovat. Když je šťastná, tak se počůrá. Jako já.
Počůráváš se štěstím?
Jo. Jako když jsem tě viděl poprvé.
Super.
- Snad to byla moč. - Bože.
- To je zvrhlý. - Viď?
Moc se mi zpátky do světa nechce.
Teda chce, chci tě všem představit, ale...
nechce se mi domů, ven z naší bubliny.
Nechci se o tebe dělit.
Přesně.
- Líbí se mi naše bublina. - To jo.
Chceš se mnou bydlet?
- Budem spolu bydlet. - Jo.
Je to vážný. Budem spolu bydlet.
Vůbec se nebojím.
No proto, jinak tě zmlátím.
Ty vole, máma bude úplně hotová.
Bude nadšená? To je super.
Už dlouho mě chce provdat.
V podstatě je to domluvená svatba.
Co asi řeknou tví bratři a máma s tátou?
Buď na ně milá a oblíbí si tě.
Jsem spíš držkatá. Milá být neumím, musela bych to hrát.
Takže...
Vidět ostatní byla síla.
Jestli někdo tušil, jak vypadaj ostatní, tak já ne. Neuměla jsem si je představit.
Byli to cizí lidi a poznala jsem je až podle hlasu.
Kdo myslíš, že to zvládne? Myslíš, že to dáme všichni?
Myslím, že ostatním to taky klape.
Nevím, jestli tak jako nám.
Jo.
Nerozmyslel sis to po setkání s Jessicou?
Někde uvnitř vím...
že by to s nikým jiným nevyšlo.
I kdyby se dal dohromady s jinou, neklapalo by to jako nám.
Byl to osud. Mělo to tak být.
- Těšíš se? - Strašně!
Nemůžu uvěřit, že poletím vrtulníkem.
- To je síla. - A je krásná.
Vypadá jako tygr. Nebojácně, jako já.
- Přesně. - Minulou noc
bylo super vidět všechny ostatní páry
a mám díky tomu Camerona ještě radši.
Připraveni?
- Velice. - Naprosto.
Cítím, že máme úplně nejlepší pouto.
Neříkám, že ostatním chybí, ale není jako to naše.
Jakože s Cameronem jsme tady, chápete?
A letíme!
Koukej na ten bílej písek.
- Průzračná voda. - Nádhera.
Bavím se a bojím se zároveň.
Vedeš si skvěle.
Rozhodně si fyzicky sedneme.
A to tak, že hodně.
- To je nádhera. - To jo.
- Jsem ráda, že jsme tady spolu. - S nikým jiným bych tu nebyl.
Nemůžu uvěřit, že Cameron a já...
se fyzicky známe sotva tři dny.
Přijde mi, že se známe odjakživa.
Pořád nemáme vnější vlivy.
Telefon, přátele, rodinu, televizi.
V Mexiku se můžeme soustředit
na naše tělesný pouto
než spolu začneme bydlet a plánovat svatbu.
- Postarám se o tebe. - Já vím, že ano.
- Nemám pochyb. Jsi perfektní. - Ty taky.
Nikdy jsem nebyla s někým,
kdo je do mě prostě blázen.
Jako bychom se doplňovali.
Chovám se k němu stejně. Jako bysme...
se od sebe nemohli odtrhnout.
Je to roztomilý, aspoň prozatím.
Dělám si srandu. Vždycky to bude roztomilý.
Jo.
- Ještě jednou. - Tak jo.
- Miluju tě. - Miluju tě.
Krása. Kde to jsme?
Jak je?
Dneska se s Markem projedeme na koni.
Hrozně se těším,
že si spolu užijeme nějakou činnost.
Včera jsem byla hodně pod tlakem
kvůli ostatním párům a protože říkali,
že po tělesný stránce pokročili
a já s Markem ne.
Tenhle je nervózní, určitě ho dostanu já.
Jasně.
To nic, neměj obavy.
Budete si rozumět.
Včera jsme se nepohádali, bylo to spíš nedorozumění.
Myslím, že si rozumíme nejen po komunikační stránce,
ale že jsme tatáž osoba. Přemýšlíme stejně,
myslíme na sebe, myslím na ni teď.
Takže je to jiný. A vím,
že kdykoli ji vidím, cítím se šťastně.
To musí být znamení, že být s Jess
je dobrý rozhodnutí. Miluju ji.
Jó! Hyjé!
Potřebuju šátek.
Jo, musíme si sehnat stejný.
Nikdy jsem nechodila s někým, kdo se mi tak podobá.
Jsme doslova tatáž osoba,
takže se snažím pochopit, jestli to může fungovat,
nebo je to něco fakt super
jako nejlepší kámoši. Ještě nevím.
Jeďte.
Panebože.
Hyjé!
- Jde ti to skvěle. - Jsme kamarádi.
To je super.
Juchů! Au!
To nic, vyrostl jsem v lese.
- Jsem divoch. - Backwoods, Alabama?
Backwoods v Douglas City, Georgia. Kdysi dávno.
- Řekni ještě něco. - Tohle je super.
- Super. - Tohle mi chybělo.
- Tak jo. - Jsme tady.
Panebože.
- Cože? - To je krása.
- Ten závěs, nádhera. - Panebože.
Na naše koňský kamarády
- a na nás. - Na nás.
- Miluju tě. - Na zdraví.
Jsem ráda, že jsme dneska...
zvolnili tempo, uvolnili se a byli sami sebou.
Bylo to super.
Dnešek byl nejdůležitějším dnem ze všech,
protože jsi konečně sama sebou.
Konečně jsme sami sebou.
Jako předtím, když jsme se neviděli a mohli se otevřít.
Něco na tom prostředí dělalo, že jsme tomu druhýmu
chtěli sdělit ty nejniternější pocity a rychle zjistit,
pomocí vážných otázek, jestli se k nám ten člověk hodí.
Je těžký vidět tu lehčí stránku něčí osobnosti,
když je člověk pořád vážnej.
- Chceš říct, že je se mnou sranda? - Jo.
Jsou i ostatní tak vtipný?
To teda nejsou.
- Vybrala jsem si dobře. - Jsem nejvtipnější.
Tohle mi chybělo. Jízda na koni člověka uvolní.
Byl to super den.
Myslím, že Mark se dnes uvolnil a byl sám sebou.
Dělal si srandičky a ukázal mi tuhle část svojí osobnosti.
Minulou noc jsem silně cítila,
že co se týče tělesnýho vztahu, ještě nejsem připravená.
Dneska jsem s překvapením zjistila, že se to začíná měnit.
Když je víc sám sebou a vidím, co je to za úžasnýho,
dynamickýho muže, velice mě přitahuje.
Panebože.
Ten sýr má grády.
Kterej?
Tenhle.
Tenhle?
Dobře.
Nedělej to.
Nečuchej k tomu, prostě to sněz.
To je niva.
Ty máš ráda nivu?
Až doteď jsi byla perfektní.
Bylas ideální. Co se stalo?
Proč mě dneska tak rozesmíváš?
Dneska mám vtipnýho Marka a je super.
A je to venku.
Chceš namazat opalovákem?
- Ano, prosím. - Tohle si vezmu.
Mám to ale štěstí.
Já taky.
Na co myslíš?
Že nechci, aby to skončilo.
Je to fajn, je to únik z denního života,
a být na vodě,
jen tak tu s tebou sedět, je únik.
Od čeho?
Od práce, od dramat a všeho. Jsi tu jen ty a klid.
Od dramat?
Prostě od života.
Tam venku je vždycky trochu společenskýho dramatu...
Nic o tobě tam venku nevím, tak povídej.
Dozvíš se to, až se vrátíme do reálu.
Nechci čekat, jsem netrpělivá.
Jaký drama?
Od tebe to zní jak nějaká hrůza.
A ty zníš, že máš obavy.
Nebojím se, jen si to tady užívám.
Rád žiju v přítomnosti, rád si užívám. Když mám dovolenou, chci si ji užít.
A až přijde čas, tak se vrátíme.
Souhlasím, taky se mi odsud nechce, ale budeme muset, takže...
- Nemusíme spěchat. - Nějak mlžíš.
Řekl jsem, že jsem rád pryč od všeho a ty...
- do toho začneš rýpat. - Jak to myslíš?
Jen se tak ptám.
A já odpověděl. Říkám, že si užívám přítomnost, být tady.
Mám pocit, že odpovídáš vyhýbavě.
V buňce nám zranitelnost nevadila.
Na ničem jiným nezáleželo.
Nikdy se přede mnou neuzavřel.
Ale teď je to jiný.
Nechce se mi otevřít.
Před čím utíkáš?
- Před realitou. - Ale proč?
Protože mě to tady baví.
Na dovolenou si jezdíš odpočinout od reality.
Nechápeš, co se ti snažím říct.
- Nic neříkáš. - Ale říkám.
- Tak to řekni. - Říkám ti to, ale neposloucháš mě.
Řekl jsem, že mě to tu baví, užívám si to tady, a ty to
- moc řešíš. - Co řeším?
Nic neřeším, jenom se ptám.
- A já ti odpověděl. - Jestli to moc řeším...
- Tak na co jsem neodpověděl? - Na nic.
Damian o mně ví všechno.
Komunikuju,
tak vytvářím zdravý vztah.
Panebože.
Když o tom nechce mluvit, není co řešit.
Seru na to.
- Je to výborný. - Vynikající.
Chceš na ten steak zuby?
Chceš kousnout?
Jen ze zvědavosti, je něco
ohledně společnýho bydlení, z čeho máš obavy?
Moje zvláštnosti
- nebo něco, kvůli čemu váháš? - Asi ne.
Ne?
Nenapadá tě nic, z čeho bys měl strach?
Přeci jen se vracíme do reality.
Neuvidíme se tak často, jak bysme chtěli.
Na to si musíme dávat pozor.
Oba máme náročnou práci.
- To jo. - Náročnou pracovní dobu.
Takže si myslím, že trocha časovýho managementu, trocha snahy,
třeba odložit telefony
dvě hodiny před spaním,
udělat si čas na sebe.
- Toho bysme se měli držet. - Rozhodně.
Během experimentu mě nic nerušilo, telefony ani internet.
Nic. Byl jenom Kenny.
Zpátky v Atlantě nás bude rozptylovat práce a telefony,
a kamarádi a rodina.
To by mohl být problém.
V buňkách
jsme si hned uvědomili
důležitost toho, že nás nic neruší, co?
Kdybych s Kelly mohl zůstat v Mexiku, bez váhání to udělám.
Ale tak to v životě nechodí.
Nebude to jednoduchý, ale mám důvěru
v tu důvěru, co jsme si s Kelly vytvořili.
Zvládnem to.
- Vyřeší se to samo. - Jo.
Bude to fajn.
Život je s tebou mnohem lepší.
Cením si tě.
Já tebe taky.
Můj život by nemohl být lepší.
Teda, bude lepší, protože budeme spolu
a budem se podporovat v partnerství,
ale v tuhle chvíli,
kdyby nebylo zítra, je můj život nejlepší.
Chci velkou pusu.
Nejlepší rty!
Konečně čas na bazén.
Připravená?
- A ty? - Já teda rozhodně.
- Je akorát. - Jo, není moc studená.
Nikdy jsem nic podobnýho nezažila,
protože jsem nikdy neměla muže...
ochotnýho...
mi tak moc projevovat lásku.
- Je to důležitý. - Jo, velice důležitý.
Opravdu mám pocit, že jsme s Cameronem ve snu.
Vím, že nás čekaj přátelé a rodiče,
jejich názory, zprávy a tak dál,
ale doufám, že pod povrchem
zůstaneme silní a sami sebou.
Jedna z věcí, se kterou se tam venku musíme poprat...
- až odsud odejdeme... - Jo.
je fakt, že jsme...
- z odlišný rasy. - To jsme?
Koho by to napadlo.
Ale vím, že máš zkušenosti s mezirasovými vztahy.
Jasně.
Byls někdy na veřejnosti a řekl ti někdo...
- No jasně. - ...nebo jí, něco neslušnýho?
Jednou jsme přecházeli ulici
a někdo na ní zakřičel, že by měla být s černochem.
- Páni. - A ona
k němu okamžitě šla a vynadala mu.
- Prostě mu vynadala. - Super.
Říkám si, jak bude Lauren reagovat,
pokud někdo z přátel nebo z rodiny řekne něco nevhodnýho o našem vztahu.
Nechci, aby začala mít...
pochyby
nebo výhrady ohledně svatby.
Moc ji miluju a...
nechci, aby to musela řešit.
Nikdo takový věci nechce poslouchat.
Vždycky bude někdo nesouhlasit s tím, co v životě děláme.
- Vždycky. - Přesně.
Ale je to můj život...
a musím se vypořádat s tím, co přináší.
Jo.
A jestli při tom budu muset
někoho uvést do rozpaků, tak ať.
Lidi by měli být s tím, koho milujou.
- Ano. - Je to jednoduchý.
Jo.
Kdybych měla projít celým tím procesem,
otevřít se, stát se zranitelnou,
rozbít ty zábrany, co kolem sebe už roky mám,
a jít k oltáři,
a kdyby mi Cameron řekl, že se ženit nechce,
zničilo by mě to. Zklamalo by mě to.
Šokovalo by mě to.
Jsi úžasnej.
Ty taky.
Snad se cítíš líp.
Ano.
A co ty?
Jo, už je mi líp.
Předtím ses na mě zlobil.
Nemůžu to nechat jen tak.
Jo, otrávilo mě to.
Jsme si hodně podobní, vidíme do sebe, ve spoustě věcí...
se shodnem.
Ale je pro mě těžký se pouštět do...
vážných debat, když něco dělám.
Ty to zvládáš, ale pro mě to je nezvyk.
Protiřečíš si, protože říkáš,
že mi dáš čas a prostor, že nebudeš tlačit na pilu,
pak tlačíš a pak vztekle odkráčíš.
Nejsem člověk, co tě chce vytrhnout z tvý bubliny štěstí.
Jednou jsi řekl, že chceš utéct od reality.
Měls k tomu důvod.
Nesnažím se to z tebe vytáhnout...
snažím se tě pochopit.
Něco v sobě držíš.
Cítím to.
Nemůžu to ignorovat a proto tak tlačím.
Ale ty se na mě dramaticky oboříš...
a to není fér,
protožes věděl, do čeho jdeš,
když jsi se mnou v buňce mluvil.
Na tý lodi mi to nedošlo.
Nedošlo mi, že má důvod se ptát. Že se neptá jen proto,
aby mě naštvala, ale protože ji na mně záleží.
Když se na mě tlačí,
někdy se zaseknu...
a přede všema skrývám svou emoční stránku.
Ale musím se naučit víc otevírat a dovolit jí mi pomoct.
Takže můj útěk od reality...
když jsem se chtěl zasnoubit a oženit, plánoval jsem to jinak.
Nikdo z nás si to určitě takhle nepředstavoval.
Myslel jsem, že tě zaopatřím.
Mám dobrou práci a kariéru
a obětoval jsem to, abych sem mohl jít.
Děsí mě, že tě nebudu moct zaopatřit, že neseženu bydlení, a...
že možná přijdu o práci.
To nic.
Vždycky jsem chtěl být opěrným bodem pro svou rodinu.
Chci, aby mojí ženě a budoucím dětem nic nechybělo.
Ale musel jsem si vzít víc volna, než mám dovoleno,
takže se bojím, že přijdu o práci
a chci, aby byla Giannina a její rodina pyšná na muže,
kterýho si chce vzít.
Mám z toho strach, protože ji nechci ztratit.
Těžko se mi o tom mluví.
Snažím se, ale vždycky si najdu výmluvu,
protože nejsem zvyklej, že na mě někomu záleží.
Jako tobě.
Jsem soběstačná, schopná pracovat a získat,
co potřebuju.
Ale fakt, že...
že na mě takhle myslí...
mě mile šokoval.
Víš, co si myslím?
Jsou to tvoje cíle.
Ale nevadí, když je změníš.
Nikoho nenapadlo, že se octneme v týhle situaci,
takže nevadí, když něco nejde podle plánu.
Stanovil sis cíle...
a co se mě týče, splnils je.
Jsi ten nejvíc milující, jako...
Věci, co každodenně děláš, nechápu.
Nechápu.
Jakože to musí být sen,
jakože jsi fakt gentleman, po všech stránkách.
Giannina má tolik skvělých vlastností, co jsem u ženy vždycky hledal,
ale až se vrátíme do práce, k rodinám, přátelům a sociálním sítím...
co pak?
Musíme se zaměřit na to hlavní,
pochopit jeden druhýho a naučit se komunikovat.
Co se týče práce,
když tě vyhodí, jejich škoda.
Na sto procent.
Neboj se. Přestaň si dělat starosti.
- Děkuju. - Není zač.
- Měli bysme to dopít a najíst se. - Tak jo, dobře. Na zdraví.
23 DNÍ DO SVATEB
Na zdraví.
- Rád vás vidím. - Super se takhle sejít.
Jo. Mňau.
Ukaž. To je ono.
Miluju tě.
- Jak je? - Tak co?
Já nevěděla, že tu budete.
- Jo. - Jak se máš?
Nechtěla jsem si dneska fénovat vlasy.
To se máš.
- Mám rum s ananasem. - Mám svých vlasů dost.
Pijou martini jako snobové.
Jo, a jsou skvělý.
- Miluju olivy. - Chci martini.
A abys mě políbila.
Radši půjdu.
Políbím tě i s olivovým dechem.
- Dám si vodku se sodou. - Vodku s limetkou.
Když Jessica přišla do baru,
myslela jsem, že to bude divný,
kvůli ní a Barnettovi.
Všimla jsem si, že se Amber začala k Barnettovi víc lísat.
Nevím, jestli to byla náhoda nebo si značkovala svýho chlapa.
Měli jste kocovinu?
- Řídili jsme loď. - Já neměla, což nechápu.
My byli na koních.
- Na koních? - Jo, na projížďce.
- Jeli jsme na koních. - Řekla „my“.
Na koníčka, jako v noci.
- Ještě mě to bolí. - Cože?
Wow, druhý kolo. Bacha na věc.
Co to mám v kapse? Aha, tebe.
Jen mě rád vidíš.
Pašuju tam balík.
Vzrušila jsem tě.
Já bych to nezvládnul. A bez jídla.
Jsi miláček.
Dojdu si pro další pití.
- Stěhujete se všichni? - Jen my.
- Jen my? Aha. - Jo.
Na zdraví.
Jaká byla vyjížďka?
Skvělá.
Fakt skvělá, protože si skvěle notujeme.
- Jo. - Je to zvláštní, protože
jsme to spolu ještě nedělali,
- Aha. - Nedělali.
Jdem na to fakt pomalu, i když to je někdy... dost těžký.
Ale je to sranda. On třeba řekne, ať odejdu.
- Jdi ode mě dál. - Než se něco stane.
- Je to fajn. - Všichni sázej
na Kelly a Kennyho.
Jakože Kenny a Kelly určitě
zestárnou společně a budou mít vnoučata
- a když se ohlídnou zpátky... - Je super.
- ...bude to úspěch. - Rozhodně si...
rozumíme. Jakože...
o všem otevřeně mluvíme.
- Dobře. To je moc důležitý. - Jo.
- Jak to jde? - Je to skvělý.
Furt se něčemu chechtáme.
Bolí mě z toho smíchu pusa.
Takže jo, bavíme se skvěle.
- Je nám skvěle. - Přeju ti to.
- Dík, tobě taky. - Moc.
Dnešek byl fakt super.
Je moc fajn tu být s Markem,
ale ostatní páry jedou plnou parou.
Zbožňuju to.
Máme celoživotní pouto.
Ale je těžký neporovnávat
svoje pocity vůči Markovi a naši situaci s ostatníma.
Myslím, že mám problém co se týče tělesnýho kontaktu.
Jo.
Obvykle mě berou jiný věci.
Prostě to nejde, nebudu lhát.
- Já chci, ale... - Ne, neměla bys.
Prostě mi to je fyzicky nepříjemný.
Nejdřív byl Mark z buňky
a pak přišel tenhle člověk.
Snažila jsem se je spojit, ale...
- ještě na tom pracuju. - Jasně.
Když je oba vidíš...
- Barnetta a Marka... - Jasně.
kdo myslíš, že tě víc přitahuje?
Jsem jediná holka, co tráví čas s klukama.
Můj životní příběh. Mňau.
Kdybych ty kluky neznala...
řekla bych, že Barnett. Je to můj obvyklejší typ.
- Jasně. - Ale myslím,
že je sexy, když chlap ví,
- co chce. - Jasně.
S Amber jim to funguje.
- Ale řekla bych... - Jo.
že ten chlap neví, co chce.
Takže i když je nepochybně
velice atraktivní...
Nebylo to ono. Špatný načasování.
Což je v pořádku. Jinak je super.
- Mark je fajn. - Chci s ním přátelit a přeju mu štěstí v...
- novým vztahu. - Jasně.
Celá ta věc s věkem, co jsem tak řešila,
vůbec není problém. Nezáleží na tom.
Jde spíš o tu tělesnou stránku, s tou fakt bojuju.
- Jasně. - Na věku vůbec nezáleží.
Ale prostě je mi fyzicky nepříjemný
- začít tuhle fázi. - To je v pořádku.
Vím...
že chodila s vyššíma chlapama
a Mark je menší.
Taky vím, že chodila s blonďatějšíma chlapama.
Možná, že když je Mark tmavší... nevím.
Fakt nevím, co má za problém.
Tak jo, zpátky na bar.
Když jsem s Markem,
necítím se, jak bych se chtěla cítit se svým snoubencem.
Jak je?
- Ahoj, zlato. - Tak co?
Musím to říct na rovinu.
Musím s pravdou ven, musím to ze sebe dostat.
Musím mu říct, jak se cítím.
22 DNÍ DO SVATEB
Posledních pár dní bylo fakt super.
Konečně jsem byl sám sebou a sblížil se s ní.
Všechno do sebe konečně zapadlo.
Ale než jsme šli spát,
Jessica mi řekla o svých pocitech...
že neví, jestli se mnou dokáže být...
fyzicky.
Asi jsem si to uvědomila
po setkání s ostatními páry.
Kenny a Kelly se očividně přitahujou.
Amber s Barnettem se projevujou...
velice...
velice sexuálně.
Všichni jsou někde úplně jinde co se týče tělesnýho vztahu,
jen my s Markem zaostáváme.
Když mě políbí...
není mi to příjemný.
Když slyším jeho hlas a vezmu ho za ruku, je to fajn.
Ale všechno ostatní je špatně.
Uvidíme, až se vrátíme domů, ale...
teď mi nepřijde správný nosit prstýnek,
vzhledem k tomu, jak se cítím.
Neříkám, že to nemůže fungovat,
ale v tuhle chvíli...
už...
nepředpokládám, že se to stane.
Miluju Jessicu.
Rád s ní jsem, miluju její úsměv, její smích, všechno.
A...
mám pocit, že Jessica...
hledá nějakou chybu tam, kde žádná chyba není.
Naše pouto je naprosto v pořádku. Není na něm vůbec nic špatnýho.
A já pořád bojuju a bojuju a i teď mám pocit,
že to nedává smysl.
Skvěle jsme si užili večer.
To asi bolí nejvíc...
že pořád bojuju a bojuju a bojuju
a vracím se k prvnímu setkání a...
tady jsem, to jsem já, a...
vždycky bojuju za to, čemu věřím a za lidi, co chci ve svým životě.
Prostě...
se nikdy nevzdávám, ale nechci na nikoho tlačit.
Jsem tady, jsem ta síla, ta skála, o který se pořád bavíme, ale...
potřebuju to samý.
Kurva.
- Noblesní. - Jo, ujde to.
Je mi smutno,
nechce se mi z Mexika, je to ráj.
Nemohli bychom se sem přestěhovat nastálo?
- Už jdou posily! - Tak co?
Čau, holky.
Ale vím, že se zítra vracíme do Atlanty,
zpátky do práce a k budování
vztahu jako pár. A navíc...
musíme začít plánovat svatbu.
Vejtaho.
Jaký to je, vidět lidi z buněk?
Je to fičák. Představoval sis mě takhle?
Z hlasu bylo poznat, že jsi atraktivní.
Cam má fakt štěstí. Jste pár jako z obrázku.
- Myslels, že bude vypadat takhle? - Ne.
Úplně mě to odrovnalo.
Všichni jsme spolu předtím randili, takže to není příjemný.
Měla jsem s nima vážný rozhovory.
Jeden z nich, a nebyl to Mark, mi řekl, že mě chce za ženu.
Přejeme si vzájemně štěstí, ale randili jsme spolu.
Vedli jsme vážný rozhovory jako nikdy předtím.
Mezi mnou a G vzniklo v buňce silný pouto,
takže jsem ho očekával i tady.
- Jasně. - Znělo to jednoduše.
Ale pořád se snažím přiřadit tvář ke jménu.
Jakože „Aha, tak s ní jsem se to bavil.“
- Pořád je to nezvyk. - Jasně.
Jak to zvládáte s Kennym?
Myslíš, že to fakt funguje?
Je to tak silný jako v buňkách?
- Jo, je to super. -Zní to šíleně, ale jo.
- Jak je, Jess? - Nazdar.
- Včera byla sranda. - To jo.
Máte nějakej sexuální...
- Nevím, proč. - ...náboj nebo co.
Barnett mě přitahuje.
Můj přirozený instinkt, být to
před buňkama, šla bych do Barnetta.
Je to nejatraktivnější chlap, ke kterýmu přirozeně tíhnu.
Jsi úplně jinej člověk, než jsem si myslela.
- Náš vztah byl... - Že jo?
- ...úplně jinej. - Všechny moje vztahy byly jiný.
Něco nás k sobě přitáhlo, a bylo to
- silný. - To jo.
Dala jsem do toho všechny svoje city a myslím, že ty taky.
- Jsem spokojenej, takže... - Jasně.
Kdybychom to spolu táhli po buňkách,
viděli byste úplně jinýho Barnetta.
Introspektivního, sofistikovanýho,
víte, hrdě se tyčícího Barnetta.
Byl by úplný opak toho, jak se chová s Amber.
Je zvláštní, že si vybral opak toho, do čeho měl nakročeno.
Tak co Mark?
Moc nám to nejde.
Vážně?
Fyzicky je to pro mě hodně těžký.
Nějak to prostě neklape.
V buňkách jsme si neskutečně sedli,
ale na osobní úrovni...
to vůbec není ono. Chápeš, co chci říct?
Takže se to pořád snažím zpracovat.
Nějak to dopadne.
Nejhorší je, že tu holku prostě miluju.
Nikdy jsem k nikomu tohle necítil. Vím to od začátku.
- Je hustá. - Pořád se snažím a klidně
budu dál bojovat, ale potřebuju něco na oplátku.
Určitě jí to časem dojde.
Neměl bys bojovat donekonečna.
Mluvit s Amber mi trochu pomohlo,
ale cítím, že potřebuju mluvit s Jess.
Skoro se vrátit na startovní čáru,
úplně na začátek, a komunikovat.
A začít řešit, co cítíme a jak jsme se k tomu dostali,
což znamená otevřít se, být zranitelný a sami sebou
a prostě říct, co se děje.
Co je s tebou? A řešit to.
Potřebuješ jistotu, že druhá osoba do toho jde taky naplno. To chápu.
Musíte to vzít za pačesy a společně to zvládnout.
NERUŠIT, PROSÍM
Nekoukat. Ne!
- Nekoukám se. - Nekoukej.
Zamilovat se je děsivý.
Všechno se otočí vzhůru nohama.
Myslel jsem, že si uděláme...
romantickou večeři a budem pozorovat hvězdy.
Otevřít.
Celý život jste na slunečním světle,
ale ve skutečnosti kráčíte tmou.
A pak vám někdo otevře oči a vy řeknete...
„To je ono?“
Nevím, možná. Tak jo, je to fajn. Asi.
Je to vzrušující, úžasný,
hřejivý a...
děsivý.
Protože se na vás někdo jakoby napojí...
a vy jenom...
tak jo.
- Děkuju. - Není zač.
Láska je krásná věc.
Víš, jak lidi pojmenovávaj hvězdy? Taky to chci udělat.
No tak...
najdeme hvězdu...
a pojmenujeme ji po tobě.
Na zdraví.
To jsem potřebovala.
Cítím se dost zmateně.
Nevím, na co Jessica myslí.
Nechápu, jak někdo...
může říct svoje ano v buňkách,
zamilovat se a pak mi dát takovou ránu a říct...
že to tak asi necítí.
Musíme si o tom promluvit, protože...
budu radši, když mi to řekne, než aby to v sobě dusila a mlčela.
Buď ke mně na tisíc procent upřímná. Nic víc po tobě nechci.
Vidět tě, poznat tě, souhlasit s tvou nabídkou, to bylo na sto procent.
Cítil jsem to tak a proto jsem pořád tady.
Ale mám pocit, že když skončil experiment,
přestalas, postavilas před to závoru.
Jen proto, že někdo vymyslí experiment a řekne, že láska je slepá,
do toho nemůžeš jít předpojatě.
Musíš dát prostor lidskýmu faktoru.
Je mezi náma jedinečný, nepopiratelný pouto.
Ale pro mě to dál nefunguje.
- Dobře. - Vím, že se vracíme do Atlanty a...
že začne další fáze experimentu.
A mám jasno v tom, že nechci poznat tvou rodinu s prstýnkem na ruce.
Nemůžu to tobě ani tvojí rodině udělat.
V tuhle chvíli
to není něco, co...
bych chtěla udělat.
Ještě tam nejsem.
Neměla bych ten prsten nosit.
Není mi to příjemný.
Nepůsobí to...
autenticky, nosit symbol „navždycky“.
Právě teď mám pocit, že jsme od sebe na míle daleko.
Když jsem tě viděl poprvé, nemohlas to předstírat.
Co jsme si řekli v buňkách se nedalo předstírat.
Všechny ty emoce, to bylo skutečný.
Kleknout si bylo skutečný.
Ale tím experiment nekončí.
Experiment buňkama nekončí.
Chápu. Bylo tam bezpečí,
nikdo nás nesoudil, byla tam jistota.
Ale tu jistotu máš taky.
Akorát zmizela ta zeď.
Podle mě jsme tomu nedali skutečně šanci.
Chci jí připomenout, kde jsme.
Ujistit ji, že ten, do koho se zamilovala v buňkách,
je ten, kdo před ní teď sedí.
Nenutím tě do žádnýho rozhodnutí.
Jen tě beru zpátky na začátek,
abys to viděla.
Potřebuju parťáka.
Od prvního dne mi dáváš nepodmíněnou lásku.
Jsem pořád tady.
Chci to dál zkoušet.
Chci ti zůstat otevřená,
protože tě mám strašně moc ráda.
Miluju hodně intenzivně...
a miluju tebe.
- Přesně to myslím. - A ano.
Vážně.
Vážím si toho, že mi to říkáš.
Chci tě ve svým týmu.
Chci, abys tam byla,
- abysme to pořádně rozjeli. - Super tým.
Překlad titulků: Jiří Nehyba