У ПОПЕРЕДНІХ СЕРІЯХ
Вітаємо в «Любов сліпа».
У вас нарешті з'явиться шанс закохатися
у внутрішній світ одне одного.
Мені потрібна та, яка побачить справжнього мене
й щиро мене кохатиме.
І я відчуваю, що з тобою я можу повністю бути собою.
Якщо ви закохаєтеся, то заручитеся.
-Ти вийдеш за мене? -Авжеж.
Ти вийдеш за мене?
Я вважатиму це честю, Тайлере.
Я хотів спитати, чи вийдеш ти за мене.
-Так. -Так.
Тоді ви нарешті вперше побачите своїх наречених.
Рамсе?
О боже.
Привіт.
Ти такий милий!
Як тобі бути зарученою?
Дивно.
Що я накоїла?
Донині
ваша симпатія базувалася на емоційному зв'язку.
Сподіваюся, ви перетворите цей емоційний зв'язок на фізичний.
Не думаю, що я знайшла б когось, схожого на тебе.
Чи зовнішність, раса, вік, сім'я
і фінансові очікування стануть на заваді?
Ти писав якійсь дівчині,
що хочеш робити з нею брудні штучки, будучи зарученим.
Так.
Ти егоїстичний шмат лайна.
Ти подарував мені каблучку.
А тепер ти позбавляєш мене…
Немає нічого, чого я хочу більше, ніж дійти до кінця.
-Я вже втомилася намагатися. -Що ж…
Коли я вже скину рожеві окуляри й побачу все так, як воно є?
Я не можу уявити, як стою там
і беру тебе за дружину на все життя.
Мої стосунки з Тейлор — це Святий Грааль життя.
-Кохаю тебе. -І я тебе.
Якщо ти будеш поруч, нам під силу все.
Ти зараз маєш сумніви в тому, що ми дійдемо до кінця?
Ні.
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
Якщо і моїх, і його рідних не влаштовує цей поспіх,
чи є тоді сенс у цьому весіллі?
Я засмучена не через те, що ти допоміг парі завести дітей,
але це твої діти.
Такого я не чекала.
Я не сумніваюся в тому, що кохаю тебе. Я не хочу тебе втратити.
Мене це лякає, бо я не хочу, щоб у нас дійшло до розлучення.
Але в цьому й полягає ризик кохання, Рамзесе.
На нас чекає чудове майбутнє.
Я хочу вийти за тебе.
РАМЗЕС, 34 КООРДИНАТОР ПРОГРАМ
У цьому й ризик кохання, Рамзесе.
Я розумію, що закохуватися — ризиковано. Тобі можуть розбити серце.
Я це розумію.
Але вчора ввечері я розмовляв з матір'ю моєї племінниці, Ла Даллас,
а тоді — зі своїм братом.
Ми довго розмовляли про мій попередній шлюб, про це рішення.
І я багато чого дізнався.
Чорт, я дізнався, що моя колишня
після розлучення страждала більше, ніж я думав.
І мені стало страшно, що… що щось може статися —
і я завдам болю тобі.
Я не… Я знаю, що ризик є, але…
Боже! Ти ж не можеш… Це мене вбиває.
Ми тільки-но говорили про те, що наближається ця прекрасна подія
і що це хвилююче, й страшно, і що це зачіпає людей і почуття.
Але значення маємо лише ми з тобою.
Не знаю. Після мого шлюбу, інших шлюбів, які я бачив,
і того, що я чув від одружених людей, я не вважаю, що самого кохання достатньо.
Думаю, інші аспекти також мусять добре складатися.
Думаю, ти маєш рацію.
-Кохання — це важливо, але… -То між нами є лише кохання?
Між нами — не лише кохання.
Ми створили неймовірний зв'язок, і ми маємо…
Цей зв'язок — неймовірний, але існують речі,
без яких неможливо обійтися.
Речі, які…
особливо, якщо говорити про спільне життя
і до проведення кожного дня разом, —
це страшенно важливо.
Це річ, яка, якщо вона не складеться,
то може з часом знищити нас.
Між нами — більше ніж кохання.
Мені не подобається людина, яку я бачу,
особливо вчора, але ми про це говорили.
Ми говорили про те, що тобі потрібен простір.
І я достатньо тебе кохаю, щоб розуміти, що тобі потрібно
і йти тобі назустріч.
Цей шлюб — це обіцянка й відданість.
А з відданістю приходить і відповідальність
подолати все, що стане на нашому шляху.
Я обіцяю довіку долати перешкоди разом із тобою.
Бо я вважаю, що ми будемо чудовою парою. Ми вже чудова пара.
Я вважаю, що ти пробуджуєш у мені позитивні риси,
які я зазвичай не показую.
І я вважаю, що я пробуджую в тобі позитивні риси,
які ти не завжди показуєш.
Мною завжди керували емоції, керували почуття.
І я дійсно вважаю, що кохання — це важливо.
Мої почуття кажуть мені рухатися далі, проте…
минулому це привело мене до неправильних рішень.
Я не хочу повертатися до цього «Чому я керувався почуттями?»
Я казав собі знову й знову:
«Не дозволяй, щоб тобою керували лише почуття».
Мені треба бути логічнішим у своїх міркуваннях.
Я не хочу дійти до моменту, де я озираюся й думаю:
«Бляха, я знову це зробив. Я скоїв ту ж помилку, що й завжди».
-Але зараз ти так не думаєш. -Що саме?
Ти не думаєш, що робиш помилку.
Дотепер я не думав, що роблю помилку.
Але тепер, після цих розмов,
мені здається, що бували моменти чи речі, на які я заплющував очі,
й не надавав значення тому, чому слід було надати,
бо це важливі речі.
Я тебе почула, проте не можу вловити суті в твоїх словах.
Є речі, на які ти заплющував очі,
чи не вважав їх важливими, а тепер вони стали вагомими.
-Що? Які це речі? -Просто…
Ти можеш сказати мені, що це?
Ідеться про твій характер і мій характер
і наше спільне життя й співіснування в одному просторі.
Чи буде мені складно вживатися з твоїм характером і чи не буде це
занадто для мене?
Чи не буде це занадто для мене?
І все було чудово, все було добре в Кабо і так далі.
Але в повсякденному житті, коли додається робота
і щоденний стрес, і таке інше…
Зараз стільки всього відбувається, і я не мав можливості зібратися з думками.
-Справа не в тобі, а в мені. -Судячи з твоїх слів, — у мені.
Я не хочу, щоб ти думала,
що з тобою щось не так чи ти зробила щось не так.
Я знаю, що справа необов'язково в мені,
але ти казав, що закохався в мене через те, яка я людина.
-Так. -І…
Ми живемо разом, і ти такий: «Може, я не вживуся з твоїм характером».
-Ти розумієш, як це звучить? -Я розумію.
Але в кімнатах усе було дивовижно.
-Я обожнював твій характер. -Усі хлопці це відчувають.
Їм подобається зустрічатися зі мною перші кілька місяців. Через характер.
Усе ясно. Я вже чула таке раніше.
У нас із тобою різні характери, але я не бачу в цьому нічого поганого.
Я бачу це як…
Іноді мені треба розслабитися, полежати на дивані й й подивитися телик.
Але я можу це уявити.
Я це бачу.
Чому цього не бачиш ти?
Мені здається, ти вже все знаєш. Ти прийняв рішення.
Ти вже знаєш, що не зможеш ужитися зі мною.
-Ці три тижні — це все… -Ти не дивишся на ситуацію ширше.
Ти не бачиш потенційних змін.
-Я не хочу робити припущень. -Але майбутнє визначаємо ми.
Не можна казати, як усе буде, бо ми цього не пережили.
Думаю, тобі не слід було брати в цьому участі,
бо, Рамзесе, очевидно, що тобі треба пожити з кимось
довгий час, перш ніж ти одружишся.
Цих трьох тижнів мало вистачити.
Я не міг передбачити, що дійду до такої точки
і я не планував відчувати те, що відчуваю чи…
Я очікувала, що так буде, щойно ти обговорив це зі сторонніми.
Тож…
Я вперше була собою на всі сто.
Мені здається, що я ставилася всього з розумінням.
Як можна було бути таким упевненим, а тепер — ні?
Мені просто потрібна людина, яка не матиме сумнівів.
Розумієш?
Я знаю.
Я просто хочу, щоб мене вибрали.
Я дійсно закохався в тебе й твою душу.
Я полюбив твій характер.
Усе це частково було причиною того, що… між нами виник зв'язок.
Та зрештою
ми не могли знати, як усе буде наживо.
Я просто не розумію, як дійшло від того, що було два дні тому, до цього.
Це якесь божевілля.
Тоді нам більше немає про що говорити.
Найгірший день у житті.
Пробач.
Мені так шкода.
Ти впевнений?
Мені так шкода.
Ти впевнений?
Мені вже до біса боляче.
Ти дуже швидко передумав.
Цього не може бути.
Просто на рівному місці.
Розумієш? Це…
Як можна так швидко передумати?
Я не сумніваюся в своєму коханні до тебе.
-Просто я невпевнений у нас. -У шлюбі зі мною!
Ми обоє мали брати участь у цьому з упевненістю в цьому рішенні.
Я вважаю, що ти робиш помилку. Велетенську помилку.
Я вірю в це всім серцем.
Але я не можу переконати тебе в протилежному.
Не знаю, просто я знаю, що це неправильно.
Це неправильно.
Ніхто ще так не розбивав мені серце.
Це так боляче.
Відчуття, наче…
Наче я помираю всередині.
Наче я… Я не знаю.
Я… Я не знаю.
Позавчора він казав, що не може дочекатися весілля
і ми вибрали пісню для нашого першого танцю.
Він розчулився, бо уявив, як ми одружуємося.
Ми обоє розчулилися, бо подумали: «Це дійсно станеться».
Тож мені дуже важко усвідомлювати, що це кінець.
Почуваюся божевільною.
Почуваюся божевільною, бо думаю: «Невже це все — плід моєї уяви?»
Алло.
Щось сталося?
Ні, ми скасували весілля.
Що?
А я цього не очікувала.
Як мені жити без нього
й не бути поруч із ним, коли я так його кохаю?
О боже.
Мамо…
Мені так боляче.
Типу…
Боже мій.
Це боляче.
ЛЮБОВ СЛІПА
Привітайте «Вашингтон Візардс».
ЗА ВАШИНГТОН
Боже мій.
-Відпад. -Здуріти.
Я збираюся на парубоцьку вечірку. Я готовий веселитися з хлопцями.
Востаннє я був на матчі «Візардс» ще в дитинстві.
Я сидів далеко, на задніх сидіннях, а тепер ми будемо в ложі
з нашими найближчими друзями. Це крута парубоцька вечірка.
Ось. Так!
Оце я розумію!
До весілля залишилося кілька днів. Я востаннє гуляю як одинак.
Обожнюю баскетбол. Ми гарно проведемо час.
За наші весілля!
-Будьмо, хлопці. -Будьмо.
Вітаємо!
Я знала, що в нас буде піжамна вечірка!
-Тут так… -Тут так гарно!
КОМАНДА НАРЕЧЕНОЇ
Привіт!
-Ти така гарна! -Ти теж!
Боже, це так мило.
Ви для нас — дуже важливі люди. Тому ви й тут.
-Найважливіші. -Най-найважливіші.
Дякуємо, що розділяєте з нами це свято. Ми до біса заручені.
-Ми раді за вас. -І ми раді за себе.
-Найкращі подруги в кімнатах і зараз. -Так.
-Ми останні, хто залишися. Здуріти. -Люблю тебе.
Це правда. Я дуже рада, що ти тут зі мною.
-Я теж. Обожнюю тебе. -І я тебе.
-Будьмо! -За всіх вас!
Вдалої вечірки нам!
Просимо Ґарретта Йоусменса йТайлера Френсіса
підійти до входу на баскетбольний майданчик.
Чорт, на майданчик?
У нас проблеми?
-Поясниш їм правила? -Так.
Ми зіграємо в «третього зайвого» посеред поля.
-Посеред поля. -Але з м'ячем.
Коли музика зупиниться, проведіть м'яч полем,
спробуйте закинути
й першим повернутися до крісла, коли закинете м'яч.
-Доки всі крісла не будуть зайняті. -Ведемо, закидаємо, крісло.
-А він милий, правда? -Ага.
Мені постійно це кажуть.
-Перепрошую. -Уже перерва?
-Заціни. -Розігріюся, поки нічого не розтягнув.
Просимо привітати
учасників «Любов сліпа» від Netflix — Ґарретта й Тайлера.
Уперед!
Я не люблю програвати, і в баскетболі я нізащо не програю.
Точно не Ґарретту.
Він махлює!
Кому дістанеться крісло? Джі, не махлюй.
Вони біжать до одного й того ж кошика!
Тайлер закидає. Ґарретт мусить постаратися.
Біжи до крісла!
Великий науковець.
Ґарретт вибуває.
Ти нас підвів.
Джі чи Тайлер? Уперед!
Вам треба влучити.
Підтримаймо його оплесками!
Так!
Тайлере, вітаємо вас.
Ви виграли м'яч з автографом.
Було весело. Я підбіг до тебе ззаду й подумав: «Ні! Це мені не під силу!»
Ти підбіг до того ж кошика, що і я, і я такий: «Що ти робиш?»
Це значно перевершило мої очікування.
Я уявляв, що ми кудись підемо й трохи вип'ємо,
а не що закидатимемо м'яч перед тисячами людей.
Це так відпадно.
Йоу!
Ви ще друзі після такого? Чорт забирай!
Я надер йому зад.
-На жаль, я зняв це на відео. -Тепер він мій друг.
Стривай, ще не ввімкнулося.
Чудово.
Дуже гарно.
Ми з Ешлі — дуже сильні жінки,
і раніше, коли ставалося щось, що ми вважали неприйнятним,
ми б просто…
-Без роздумів. -Розвернулися й пішли. І крапка.
Я видаляла всі повідомлення.
Видаляла твій номер.
-Вдавала, що цієї людини більше немає. -Так.
-Це найкращий спосіб. -Він більше не з нами.
Та щодо цього експерименту — все відбувається дуже швидко.
-Так. -Тож треба бути поблажливішими.
Поблажливішими до себе.
До себе, до чоловіків, коли вони наламують дров.
Це ж чоловіки. Як без цього?
Агов!
-Команда нареченої. -Команда нареченої!
-Люблю вас, дівчатка. -Люблю вас.
ЕШЛІ ТА ТАЙЛЕР ДЕНЬ ВЕСІЛЛЯ
МАЙБУТНЯ МІСІС
Дуже дякую.
Нічого собі!
Я виходжу заміж.
Як тут мило!
Просто знати, що це день, якого я чекала
ще з дитинства, — це щось.
Я наречена.
Я завжди мріяла про весілля.
Я не мріяла про такий сценарій,
але я створюю свою власну казку.
Ось мої півонії, мої гортензії.
«Для Ешлі від Тайлера».
Боже мій.
Це так мило.
Так по-особливому. Просто…
О! Обручка Тайлера!
Я дійсно виходжу заміж.
Гаразд.
Сьогодні я одружуюся, і я страшенно хвилююся.
Я цілу ніч не міг зімкнути очей.
Це, мабуть, найважливіший день у моєму житті.
ДЖЕЙК ДРУГ ТАЙЛЕРА
Читаєш книжку в куточку? Це найважливіший день у твоєму житті.
Я стільки всього пережив у своєму житті — і психічно, і фізично. І з Ешлі…
Я відчував кохання крізь стіну.
«Тайлере…
Ти заслуговуєш на кохання більше, ніж будь-хто, кого я знаю.
Я не хочу сумніватися ні секунди.
Ешлі, я так тебе кохаю!
Ти вийдеш за мене?
Це честь для мене.
Геть!
Ешлі, ти моя найкраща подруга. Моя споріднена душа.
Просто чудова людина. Найпрекрасніша людина на світі.
Я вже хочу провести решту життя з нею. Ешлі — моє все.
Не віриться.
Ти й справді от-от одружишся. Впасти й не встати!
-До тебе аж тепер дійшло? -Ми звикли до Гангстера Тая.
-Гангстера Тая? -«До біса кохання!»
«До біса кохання! Я нізащо не одружуся!»
Не знаю, що це в неї за такі магічні поцілунки.
У них мусить бути щось особливе.
Дай порадіти.
Тай все життя хотів закохатися.
То що у вас планується опісля?
Весілля, потім святковий прийом.
Але коли всі роз'їдуться, куди ви поїдете?
Туди, де роблять дітей.
З-під вінця — і одразу дітей робити?
Ти бачиш, як він усміхнувся?
-Ви плануєте дітей найближчим часом? -А вона?
Вона б хотіла, десь за рік.
Мій хлопчик закохався.
ВІТАЄМО
Привіт.
Боже мій.
-О боже! -Боже, ти така гарна!
-Привіт. -Боже мій, народ!
-Принцеса! -О боже!
Ви прийшли — і я відчула, що це не сон.
Боже!
-Ти готуєшся до шлюбу. -І не кажи!
Привіт!
-Я принесла тобі подарунок. -Дякую.
-Я вже хочу, щоб ти його побачила. -Боже.
-Розпакуй його. -Добре.
Якого… Це просто щось.
-Так. -Це пеньюар.
-Що? -Так.
-Стає спекотно! -Так!
Попліткуймо.
-Хотіла спитати, ви вже робили це? -Так.
-О, так, робили. -Так і треба.
Я в захваті. Очей не можу відвести. Дякую. Треба це повісити.
Якщо на це хтось і заслуговує, то це ти.
Так, це точно.
-Ще б пак. -Так, авжеж.
-Дякую. -Безперечно.
Ти готова?
Ну… Ви ж мене знаєте, я люблю бути в стосунках.
Але я думала, що дійду до цього швидше.
А тоді почало скидатися на те, що чекати мені ще довго.
Бо чоловіки нині…
-Вибір невеликий. -Розумієте?
-Треба вибирати з того, що залишилося. -З того, що залишилося.
-Порпатися. -І не кажи.
Тож я рада, що знайшла людину, яка вміє кохати так, як я.
-Я почуваюся в безпеці. -Так.
Бути захищеною фізично — це круто,
але я відчуваю, що мої емоції також захищені,
а це моя найбільш вразлива сторона,
яку я відкриваю не всім…
Це прекрасно.
Стривай, то ти менш вразлива, ніж він? Як воно?
Десь — він, десь — я.
Я завжди кажу всім, що я люблю його за те, що він дає мені можливість бути сильною.
Я не хочу сидіти в чотирьох стінах на кухні.
Я маю кар'єру. Я успішна.
-Хто готує? Ти чи він? -Ми обоє.
-Чудово. -Мій колишній і яйця зварити не міг.
Серйозно. Він багато чого робить.
Він щодня прокидається — приносить мені каву. Щодня.
Скажу тобі, що спочатку завжди…
Вона підтвердить.
-Вони не перестають кохати нас. -Так.
Але йому подобається бути таким. Він любить робити щось для мене.
Я не прошу його принести мені кави. Він сам це робить.
Його звички зміняться, особливо коли з'являться діти,
але я щиро відчуваю, що в нього такий характер.
Цей чоловік і з літака заради тебе стрибне.
Буквально.
Іноді чоловіка навіть у супермаркет не змусиш збігати, по содову.
Уже кортить познайомитися з ним.
Так.
Я вже хочу, щоб він побачив, як ти йдеш до вівтаря.
І не кажи.
Ти дуже на це заслуговуєш.
Я знаю Ешлі. Якщо вона скаже: «Так», — вона впевнена.
Єдине, через що я можу відмовити йому,
це якщо за наступні кілька годин трапиться щось катастрофічне.
Якщо я йтиму до вівтаря —
і щось у його очах, щось, що я…
-Відчуєш. Так. -Відчую.
-У мене неймовірна інтуїція. -Так.
У нього сльози рікою тектимуть, коли ти йтимеш до вівтаря.
Він плакатиме.
Судячи з її слів, він чекає на цю мить.
Так, ще б пак.
Ось у чому річ. Це стрибок віри.
-Ні, на 110 % -І я йду на це, не вагаючись.
Я на 180 % вірю, що він захищатиме мене, дбатиме про мене
і що я робитиму те саме.
І це стрибок віри.
Але під час стрибка віри ви не знаєте, чим усе закінчиться.
Сьогодні важливий день.
-Так, я страшенно хвилююся. -Бачу.
-Мої руки — як лід. Так. -Справді?
-Чорт, старий. -Так.
Якого біса?
Усе сталося так швидко. Минуло два місяці.
Для нас — наче два роки.
-У вас таке враження? -Так.
-Але що ти про це все думаєш? -Гадаю, все буде добре.
Ти «гадаєш»? Це ключове слово.
Завжди… Я не буду впевнений на всі сто, доки вона не скаже: «Так».
-Не знаю. Я впевнений. Так. -Ти впевнений.
Ти не знаєш, чи впевнена вона?
Думаю, вона впевнена.
Просто ніколи не знаєш, як воно буде.
Доки це не станеться.
Ми про це говорили.
Сама ця ідея ще від самого початку здавалася мені божевільною.
Так? Особисто мені.
Скажу як є. Я радий за тебе.
Сподіваюся, у вас усе складеться. Чесно, бо я це бачу.
Бачу це в твоїх манерах, у тому, як ти розмовляєш,
у тому, як ти поводишся загалом.
Ти повністю готовий.
-Так? -Я не маю жодних сумнівів.
Я хочу, щоб вона почула те, що я хочу сказати. Я готовий побачити її.
Еш, твій тато приїде?
Так. Він проведе мене до вівтаря і передасть мене мамі.
-Вона передасть мене Тайлеру. -Як думаєш, що він почуватиме?
Тобі пощастило, що ти тут.
У нас зараз чудові стосунки, але завдяки важкій праці мами.
-Твої слова мене здивували. -Він познайомився з Тайлером. Він плакав.
-Він йому подобається? Так.
Це не жарти.
До вівтаря йде Джеймс Бонд.
Мене переповнюють емоції.
Я хвилювався, але тепер я такий: «Чорт забирай.
-Ну ось». -Так.
У мене живіт болить. Наче я на американських гірках.
Ти молодець. Швиденько випиймо по келиху.
Штрафний кидок — і кінець матчу.
Дякую, що всі ви сьогодні прийшли відсвяткувати зі мною.
-Люблю вас. І дякую вам. -І ми тебе любимо.
-Люблю тебе. Я такий радий! -Ходімо.
Ходімо.
А можна надіти окуляри? Я не хочу плакати в усіх На очах.
Я візьму окуляри про всяк випадок.
-Боже. Вона така гарна. -Вона дуже гарна.
-Ти дуже гарно виглядаєш. -Вона так добре сидить.
Яка краса.
Пам'ятаю, як ти була маленька.
У рожевій сукні, зав'язала волосся рожевим бантиком,
і я намалювала тобі нігті.
Наша ідеальна принцеса.
Ви в це вірите?
Ключ до всього — слухатися свого серця.
-Так. -Це точно.
Воно приведе тебе до твоєї долі. Уже привело.
-Так. -Так, привело.
Я хвилююся. Більше ні про що мене не питайте.
Усі ви важливі для мене:
мама, бабуся й усі головні жінки в моєму житті.
Мені пощастило переживати й розділяти цю мить,
яку не всі можуть розділяти зі своїми близькими, тож…
Так. Я дуже щаслива.
А ми щасливі бути свідками твого щастя.
Усі ми знали, що цей день настане.
-Так. -Це точно. Так.
-Я ніколи не сумнівалася. -Так.
Іноді шлях буває непростим, але коли досягаєш мети,
бачиш результат.
Тайлер не стримає сліз, коли побачить тебе.
-Інакше й бути не може. -Прекрасна юна леді.
Ти маєш…
Приголомшливий вигляд. Так.
Твій вигляд не описати словами.
-Ти така гарна. -Дякую.
Я завжди казала, що хочу вийти заміж раз і назавжди.
-Так. -І я хочу щасливого шлюбу.
Людину, яка буде моїм другом, моїм партнером,
у якому я буду впевнена і якому зможу довіряти.
Як би я не любила тата,
спостерігаючи за ним, я зрозуміла, чого я хочу, а чого — ні.
Не все було так погано. Ви довго були разом, і я теж цього хочу.
Розумієте?
Але я хочу, щоб мені було добре з ним, щоб він був моїм другом,
партнером і щоб усе не лягало на мої плечі.
Саме так.
Смерть тата підштовхнула мене до того, щоб побудувати стосунки з батьком.
Я подумала: «Я хочу зробити все можливе і в цьому випадку».
Тоді я й почала цінувати батька
таким, яким він був, а не яким я хотіла його бачити.
Завдяки цьому я побачила його хороші сторони.
«Чого я можу повчитися в нього?»
Я можу повчитися в нього чогось іншого.
-Він дуже успішний. -Дуже.
У цьому плані я ним захоплююся. Але…
Але я знала, що точно не хочу чоловіка,
який ставитиметься до мене, як тато — до жінок чи до мами.
Ти завжди прагнула дружби. Розумієш, про що я?
Ми люди. Усі ми помиляємося.
Замість того, щоб сердитися й тримати в собі давні почуття,
ти обрала зцілення й прощення.
Поглянь, як ти зцілилася.
Поглянь, куди твоя подорож привела тебе.
-І ти от-от вийдеш заміж.
Я дуже тобою пишаюся, Ешлі.
-Я вас люблю. -Я безмежно щаслива.
Привіт.
Розслабся.
Що сталося?
-Ти розхвилювався? -Так.
Ти молодець.
Просто…
Невпевнений, бо маєш сумніви?
Ні, я не маю сумнівів. Так, просто…
-Мене переповнюють емоції. -Так.
-Це серйозний крок. -Так.
Що таке? Ти просто хвилюєшся?
Так.
Усе гаразд, сонечко. Усе гаразд.
-Ні, просто це важко. -Я знаю.
Знаю.
Але ти розповідав мені про неї лише хороше.
Не думаю, що… Гадаю, це нормально.
-Усі хвилюються, і… -Так.
Скільки вже разів я тебе спитала: «Ти впевнений?»
Так.
Ти точно впевнена, так?
Я геть розклеюся, коли вона вийде.
Тобі треба зібратися.
Я не можу. Я намагався.
У мене долоні спітніли.
Усе буде гаразд.
Усе буде добре. Ти її кохаєш.
Розумієш? Ти ні разу не сказав, що сумніваєшся.
Так, але…
-Але що? -Крізь стіну, розумієш?
-Знаю, це… Для мене це — божевілля якесь. -Так.
Ти завжди обирав зовнішність. І з цього нічого не виходило.
Знаю. Я так і казав. Думаю, у нас усе буде добре.
Це серйозний крок.
Ти не передумав щодо батька?
Так, я думав про це вранці. Про те, що його тут немає.
Лише тому, що я такий:
«Він, мабуть, сидить удома й думає: "Я помираю, але мене не запросили"».
Але…
Він сам у цьому винен. Я не міг…
При ньому я не зміг би дати волю емоціям.
-Так. Він тобі чужий. -Це просто якийсь дорослий чоловік.
-Це твій день. Я не бачу в цьому проблеми. -Так.
Але навіть бабуся сказала: «Я рада, що він не прийшов».
-Що не прийшов? -Так.
-Так. Ми говорили про це дорогою сюди. -Вона знає.
Знає. Він сам у цьому винен.
Але я готовий.
Я знаю.
Ти заслуговуєш на щастя. Ти завжди так багато віддавав.
Розумієш? Тепер твоя черга. Ти на це заслуговуєш.
А це приємно.
Усі дивляться на нас.
Так.
Це твоє місце.
Дякую.
Уперед, красунчику.
Дякую.
Він такий схвильований
Овва!
Я так тебе люблю.
І я тебе.
-Ти дуже гарна. -Дякую.
Це справді відбувається.
Я це уявляв. Але бачити це…
-Так. -Моя єдина дочка.
-Я так тобою пишаюся. -Дякую.
Твоє життя ось-ось зміниться.
-Так. -Багато в чому.
-Знаю. Так. -Буде весело.
-Життя — весела штука. -Так.
Завжди дивися на все з позитивного боку.
Завжди існує й негативна сторона, але не зосереджуйся на ній.
Цвіти й насолоджуйся позитивом.
-Саме це допомогло мені в житті. -Так.
Бо завдяки поганій погоді гарна погода здається ще кращою.
-Це правда. Добре. -Багато хто тікає, коли стає важко.
Так.
А тоді, із часом, ми озираємося й думаємо: «Не слід було йти».
Тож коли стає важко,
завжди пам'ятай, що після дощу небо завжди ясне.
-Авжеж. -Стосунки — це подорож.
-Ви маєте триматися разом. -Так.
-У радості й біді — разом. -Так.
Я люблю тебе і я…
-Я люблю тебе. -І я тебе. Дякую.
Гаразд, ходімо.
Ходімо.
Прошу всіх, хто може, встати. Іде наречена.
Боже мій.
-Дороги назад немає. -Знаю.
-Люблю тебе. -І я тебе.
Дякую.
Дуже тобі дякую, мамо.
У цей день я запитую: хто віддає цю наречену?
-Її мати. -Дякую.
Можете сісти.
-Гаразд. -Чудово виглядаєш.
-Ти маєш неймовірний вигляд. -Дякую.
Прошу всіх схилити голови до молитви.
Небесний Отче, сьогодні ми прийшли до тебе
щоб відсвяткувати й засвідчити союз Ешлі й Тайлера в священному шлюбі.
Ми дякуємо тобі за те, що звів їхні шляхи.
Нині вони стоять перед Тобою й своїми близькими,
і ми просимо для них Благословення Твого.
Милимося во ім'я Ісуса. Амінь.
-Амінь. -Амінь.
Ідеальних шлюбів не буває, бо не існує ідеальних людей.
На вашому шляху будуть перешкоди.
Будуть втрати, і будуть труднощі.
Буде радість.
Буде сміх.
Ви матимете людину, яка триматиме вас за руку й підійматиме.
Любов — це не почуття.
Любов — це дії.
Та трудячись над цим неустанно, ви житимете довго й щасливо.
Я вірю, що в Тайлера та Ешлі так буде.
Ешлі, у мить, коли я почув твій голос,
я вже знав, що ти особлива.
Тобі я можу довірити все. Ти моя радість, моя найбільша пригода.
Ти показала мені справжнє кохання.
Я обіцяю цінувати кожну мить підтримувати твої мрії
і йти до нашого прекрасного невідомого майбуття.
З тобою кожен день — новий розділ,
і я вже хочу заповнювати сторінки історії нашого кохання разом.
Я обіцяю будувати майбутнє, сповнене сміху, розуміння й радості.
Ми з тобою починаємо цю спільну подорож, і я віддаю своє серце,
вірність і глибоке кохання тобі.
Я обіцяю кохати тебе, зосереджуватися на служінні Господу
і продовжувати виконувати стрибки віри з тобою.
-Я кохаю тебе. -І я тебе.
Господи.
Тайлере.
Мій Тайлере.
Чоловік, з яким я почуваюся ніжною, обожнюваною й захищеною, серцем і тілом.
Я ще ніколи не відчувала такого чистого й водночас пристрасного кохання.
Мені здається, що доки ми разом, нам під силу все.
Я наче живу у власній казці.
Ти моя споріднена душа.
Думаю, Господь створив тебе для мене.
Від символічних стрибків до емоційних —
ти завжди показував мені, що будеш поруч.
Ти вистрибнув з літака заради мене,
а ти боїшся висоти, тож це божевілля, але ти не відступив.
І за це я тебе кохаю: ти завжди дбаєш, щоб я знала, що ти мене захистиш.
Я обіцяю любити й поважати тебе як свого найкращого друга,
своє майбутнє й супутника життя.
Ми — одне ціле.
Ешлі…
Ешлі та Тайлере, ви вирішили заручитися
й провести решту життя разом на основі глибокого емоційного зв'язку.
Зовнішність, вік, фінансове становище й решта атрибутів світу матеріального
не були для вас суттєвими.
Настав час вирішити, чи любов сліпа.
Чи одружитеся ви й погодитеся провести життя разом
як чоловік та дружина, чи попрощаєтеся навіки?
Тайлере, чи береш ти Ешлі за дружину,
щоб любити й берегти її віднині й довіку?
У радості й горі, багатстві й бідності,
у хворобі та здоров'ї,
чи обіцяєш ти любити й шанувати її, доки смерть не розлучить вас?
Так.
Ешлі, чи береш ти Тайлера за чоловіка,
щоб любити й берегти його віднині й довіку?
У радості й горі, в багатстві й бідності,
у хворобі та здоров'ї,
чи обіцяєш ти любити й шанувати його, доки смерть не розлучить вас?
Так.
-Я беру тебе за дружину. -А я тебе — за чоловіка.
Офіційно оголошую вас подружжями. Тепер ви чоловік і дружина.
Можете поцілувати наречену!
Боже! Ми одружені!
Ти можеш у це повірити?
Ще б пак.
Ти заміжня жінка!
Тепер я заміжня.
Я заміжня!
Ми завершимо цю церемонію африканською традицією
стрибати через мітлу.
За часів рабства у цій країні
Тайлеру та Ешлі не дозволили б одружитися.
Стрибки через мітлу були офіційною публічною заявою
про відданість пари.
Вона змітала геть усю негативну енергію,
щоб у житті було місце лише для всього хорошого.
Тож тепер Тайлер та Ешлі почнуть життя з чистої сторінки.
-Один, два… -Гаразд.
Три.
Я маю честь уперше представити вам
містера та місіс Тайлера та Ешлі Френсіс!
Так!
Боже, людоньки!
Боже мій.
Я така рада за вас.
Вітаю, мене звуть Ешлі Адіонсер-Френсіс.
Скажи це ще раз.
-Вона має чоловіка. -Я маю чоловіка.
-А ти маєш дружину. -Так.
Ти можеш у це повірити?
Ми одружені!
-Ми це зробили. -Ми це зробили.
Я така рада. Усе хвилювання як вітром здуло.
Так. Я літаю.
Я…
-Я весь час усміхаюся. Аж щоки болять. -Це найпрекрасніше відчуття.
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
За нас.
За веселе майбутнє в коханні та щасті.
-Так. Ми одружені. -Ми одружені.
Любий, поглянь на мої туфлі. Ти й не підозрював.
Тобі не видно, але там написано: «Так».
-На підошві? -Здуріти можна, правда?
Шкода, що ти не показала це мені зранку.
Ми почали цю подорож два місяці тому. Вона змінила наші життя.
Так.
Ми проведемо життя разом. Двоє людей, які закохалися крізь стіну.
Маєш гарний вигляд.
А ти — чудовий. Ти заміжня.
Не можу дочекатися наших спільних буднів.
Тішити її дрібницями з тижня на тиждень, з місяця на місяць.
Час минатиме, і ми незчуємося, як…
-Діти? -Так.
-Так, я не проти. -Малята.
Я тебе кохаю.
А я тебе — ще більше.
Ти одружений чоловіки.
-А ти — заміжня жінка. -Ще б пак!
Ще б пак. Це прекрасно.
ТЕЙЛОР ТА ҐАРРЕТТ ДЕНЬ ВЕСІЛЛЯ
Боже!
ВІТАЄМО
Як це мило!
Сьогодні великий день.
ТЕЙЛОР, 29 РЕЧНИЦЯ ЕКОЛОГІЧНОЇ ПОЛІТИКИ
Я дуже щаслива.
Так. Я сьогодні багато плакатиму. Це точно. Від щастя.
Цей шлях — це щось скажене.
Моя спеціалізація — екологічно чиста воднева енергетика.
Я маю татуювання з воднем на зап'ясті.
Так! Круто.
На моєму плечі — квантове рівняння.
-Не може бути! Яке? -Принцип невизначеності.
Гейзенберг.
Гейзенберг. Гаразд. Тоді ти ніколи знатимеш, де я.
Це точно.
Я й гадки не маю, як ти виглядаєш.
Але я вже відчуваю дуже сильний інтимний зв'язок із тобою.
Я теж це відчуваю. Це як магніт.
Це щось божевільне.
Щодо тебе, Ґарретте, думаю, у нам усе вдасться.
І я не думала, що це можливо, доки не прийшла сюди.
Тейлор Морган Краузе, ти вийдеш за мене?
Авжеж.
-Покажи своє татуювання. -Покажи своє.
-Це молекулка водню. -О боже!
Я готовий змінити своє життя заради тебе й хочу цього.
-Пощастило ж нам, правда? -Ти — мій найкращий улов.
Я люблю в Ґарретті все. Він уважний, щедрий і добрий.
Я мрію про те, як він гратиметься з нашими дітьми.
Він тренуватиме дитячу команду, а я приноситиму закуски.
Господи.
Це дійсно станеться.
Я уявляю нас старенькими й бачу наше безкінечне майбутнє.
Я така рада й така щаслива.
Мамо!
Привіт!
-Привіт! -Серено! Дарпан!
Привіт!
О боже!
Мені ще ніколи не робили справжні макіяж та зачіску.
-Серйозно? -Так!
-Що в цьому… -Мамо!
Я готова відриватися!
Де шампанське?
Так, крихітко.
-Гоп! -Уже?
Сьогодні весілля.
СЕРЕНА ПОДРУГА ТЕЙЛОР
Сьогодні день мого весілля. Усе так раптово.
Як так сталося?
-Боже. -Погляньте, хто тут.
-Що тут у нас? -Що ви тут робите?
-Як ти, друже? -Як ти, старий?
-Радий тебе бачити. -Обидва в зеленому.
-Ви змовилися? Ви знову за своє? -Ми домовилися.
Так тримати.
-Сьогодні великий день. -Так?
Мабуть. Для когось.
Так. Аж не віриться.
Учора ввечері я був дуже стомлений. Я сидів собі й думав, говорив із батьками.
Ми з батьками розмовляли цілу вічність.
І як ситуація з батьками?
Думаю, все добре.
Гаразд, так.
-Їм не до жартів. -Шанси на покращення є?
-Геть не до жартів. -Так.
Це важко. Так важко, розумієте? Це до біса складне рішення.
День мого весілля був…
А я знав Шелбі трішки довше, ніж ти знаєш Тейлор.
-Так. -Але я весь день не міг розслабитися.
-Весь день. Стільки емоцій. -Так.
-Тож… -Так.
І я це відчуваю. Я й досі перевіряю себе.
Я питаю себе: «Ти впевнений?» Аналізую свої почуття.
-Так. -Увесь час це роблю.
Я аналізую свої почуття щодня. Це справедливо відносно одне одного.
Ми обіцяли, що це робитимемо.
Ми не скажемо: «Так», — якщо не хотітимемо цього щиро.
Тож я роблю все, щоб повестися гідно.
-Так. -Переконуючись у почуттях.
Вітання від медичного центру лікарні Милосердя.
Це лікарня, в якій я народилася. «Чарівна хустинка».
«Я — хустинка малесенька Як квадрат, квадратна
Там шов, тут шов рівнесенький Вийшла шапочка ошатна»
Мамо.
«В день весілля, кажуть люди Якусь річ стару і давню
З собою взяти, не забути Наречена має славна
А що буде краще ніж Щось легеньке, як хмаринка
Стрічки розправ, шви розріж Ось і весільная хустинка».
Мамо…
-Як довго ти це берегла? -А скільки тобі років?
Від дня, коли ти народилася, Тейлор.
Дякую, мамо. Я тебе люблю.
І я тебе люблю.
Я берегла її в дальньому кутку шафи.
Вона чекала на цей день.
Правда, мило?
Надівай!
Дякую, я так тебе люблю.
Ось і ти. Який ти красень.
-Містере Краузе. -Ти гарно причепурився.
Ви теж.
-Як почуваєтеся? -Чудово.
Допоможете мені з дечим?
Ви вмієте складати хустинку? Чи зав'язувати краватку-метелик?
Можу допомогти з метеликом. Складати хустинку я не вмію.
Тоді метелик.
-Спробуєте? -Так, можна.
Здається, я вже все зіпсував. Ні, все добре.
І де ж Фонґ, коли вона потрібна?
Серйозно.
Як тобі? Можна затягнути більше.
Погляньмо в дзеркало. Здається, все добре.
Можете загнути це? Шия нормально виглядає?
Треба загнути комір. Усе на місці.
Хотів би я сказати, що пам'ятаю свій день 35 років тому, але я напився до чортиків.
Так, це щось.
Я відчуваю, наскільки важливе нинішнє рішення.
Відчуваю його вагу.
Я б нізащо не пройшов це все, пішов до вівтаря
й сказав Тейлор: «Так», — якби не був певний щодо неї й того, яка вона чудова.
Вона неймовірна людина. Це очевидна річ.
І я відчуваю, що це правильно. І це так приємно..
Я б ні з ким іншим не зміг пройти все це.
Я кохаю вашу дочку.
Скажу тобі таке: Фонґ має дуже хорошу інтуїцію.
Фонґ — жінка тиха, та вона бачить людей наскрізь,
і якби з усім цим щось було не так,
вона б щось сказала.
-Добре. -Тож це не так.
Я знав, що моя донька колись вийде заміж за чудового хлопця, як ти.
Я в цьому не сумнівався.
Просто я не думав, що це станеться за лічені тижні.
Зазвичай це триває з кілька років.
Але кохання є кохання.
Такого не вигадаєш.
Для нас величезне значення мала зустріч із вами,
можливість порозмовляти, потиснути вам руку й спитати вашого дозволу.
Для нас це було важливо.
Мене вразили ваші слова про те, що Тейлор — ваш подарунок світові.
Моє завдання — не отримати його, а допомогти йому розкритися,
і допомогти їй стати найкращою версією себе,
бо вона вже чудова.
Моє завдання — бути поруч і підтримувати її,
дбати про те, щоб вона себе реалізувала.
Я обіцяю дбати про неї.
Обіцяю бути поруч, поважати її й ставити її почуття на перше місце.
Ось які я маю плани, тож…
Я й не сумніваюся.
Я благословляю вас цілком і повністю.
Я знайду для вас час, де і коли я б не був вам потрібен.
Якщо щось буде потрібно, ми з Фонґ допоможемо вам із Тейлор.
Байдуже, як між вами виник зв'язок.
У вас із Тейлор відбулися всі ці складні розмови.
Бо шлюб, знаєш… Вам не завжди буде легко, розумієш?
Це краватка мого брата.
І Тейлор була зі мною, коли мого брата не стало.
Вона два тижні
не відходила від мене.
І для тебе вона зробить те саме.
І, знаєш, життя — не без труднощів.
Тож мати правильного партнера…
Наша сім'я разом завдяки Фонґ.
Цього не уникнути.
Повір мені.
Я мав восьмеро свідків, з них залишилося четверо.
Одного з моїх друзів не стало минулого місяця.
Ми мусимо підтримувати друзів і рідних, коли ми їм потрібні.
Життя — це не… Не завжди сміх і забави.
Будуть і важкі часи.
-Так. -Але ви з ними впораєтеся.
Я дуже вдячний, що ви прийшли.
І вона вам за це вдячна. Це дуже важливо для Тейлор.
Для неї дуже важливо, щоб ви провели її до вівтаря.
Я маю щасливу дружину. Я маю щасливу дочку.
І зять у мене буде хоч куди.
Так. Це прекрасно.
-Дякую вам. Дякую. -Краще й бути не може.
Люблю тебе. Вибач, що не зміг допомогти з хустинкою.
Ні, все добре.
ВІТАЄМО
Виглядає чудесно.
Привіт!
Яка краса!
Боже, фата ідеально пасує.
Дякую.
Ви теж дуже гарні. Господи.
-Ми дійсно дуже гарні разом. -Так красиво.
Боже мій.
Прекрасна сукня.
Тейлор, ти просто приголомшлива.
Це от-от станеться.
-Привіт, тату. -Привіт, сонечко.
Красуня!
-Моя красуня-донечка. -Дякую.
-Ви пасуєте одне одному! -Є трохи.
-Як зустріч із Ґарреттом? -Чудесно. Я допоміг йому з метеликом.
-Справді? -Так.
Добре. Як почуваєшся?
Я дуже радий за вас.
-Знаєш, яке сьогодні число? -Сьогодні тринадцяте.
Як тобі таке? Оце збіг!
Який збіг, бо ви також одружилися 13-го.
-Так. -Це хороший знак.
Усе сталося точно не так, як я думала,
але я така щаслива.
Коли з'являється така можливість, іноді просто треба зробити крок уперед.
Я роблю крок уперед і вірю, що Ґарретт мене спіймає.
А навіть якщо ні, я знаю, що маю свою неймовірну страховку.
Тож я дуже щаслива
й у захваті від того, що ви так мене підтримуєте й що ви тут, поруч.
Я вже давно не бачив твою маму такою щасливою.
Я рада, що ти така щаслива.
Моя донечка виходить заміж за чудового хлопця.
За дуже чудового хлопця.
-Це до біса круто. -Це правда.
-До біса круто, так і має бути. -Дуже круто.
Мені так пощастило.
-Я люблю вас. -І ми тебе любимо.
-Обіймімося. -Мамо.
-Ти теж, Томе. Усі разом. -Вибачте.
-Добре. Як ти? -Треба скласти хустинку. Допоможеш?
-Склади її. -Щоб було гарно.
-Як пройшла розмова з містером Краузе? -Добре.
Аж не віриться, що він так мене підтримав.
-Так? Це чудово. -Це круто.
Це має велике значення.
-Це добре. -Це не абищо.
Це весілля Йоусменсів?
Схоже на те. Ви двоє приїхали, тож так.
Чудово виглядаєш.
ДОН МАМА ҐАРРЕТТА
-Тебе приємно обіймати. -Так.
Так! Мені це подобається.
-Погляньте! Є ще порох у порохівницях. -Бачиш? Я вмію причепуритися.
Хочете води чи пива?
-Нічого міцнішого немає? -Жодного віскі.
-Здається, ні. -Як ти?
Мені вже легше, але зранку було дуже важко.
-Тобто? -Це все… Сьогодні важливий день.
Дуже важливий день.
Це серйозне рішення. Одне з найсерйозніших у твоєму житті.
-Його значущість… -Ти розгубився.
Це для всіх шок.
Усім найближчим тобі людям дещо важко уявити,
що ти прийняв таке рішення, виважене рішення, так швидко.
-Швидко, так. -Так.
Знаю, ви провели з нею небагато часу,
але вона дивовижна, дуже логічна й уважна.
-Тоді якого біса вона з тобою? -Так.
-Ти пишеш… -Так. Обітниці.
Зазвичай ти не приймаєш спонтанних рішень, коли йдеться про серйозні речі.
-Так. -А це рішення — спонтанне.
Як тобі сьогодні спалося?
Дуже добре. Я подумав, що це хороший знак.
А я спав погано. То це поганий знак?
-Рішення тут приймаєш не ти. -Так.
Хоч ми з Тейлор і впевнені одне в одному,
рішення однаково треба прийняти.
Ми постійно обіцяли одне одному, що сприйматимемо це серйозно
і що я не піду до вівтаря й скажу: «Так», — якщо не буду цілком упевнений.
Настільки, наскільки це можливо. І вона теж.
Тож я роблю все можливе, щоб повестися гідно, і якщо я скажу: «Так», —
це буде дуже щиро.
Це важливе рішення. Це урочисте рішення.
Це одне з найвагоміших рішень у твоєму житті.
Інакше шкодуватимеш, як твоя мати минулі 35 років.
Я знаю, що вас хвилює те, що я поїду в Сан-Дієґо,
що я переїду й буду далеко.
Але дружина, сім'я, така людина, як Тейлор, —
я не знав, чи світить мені таке.
Я не думав, що існує людина, з якою ми будемо сумісні,
з якою мені буде комфортно, яка кидатиме мені виклик,
та водночас буде дбайлива, скромна й шаноблива.
Я дуже вдячний за те, що знайшов Тейлор і за свої почуття до неї.
Я був би дурнем, якби проґавив її.
Знайоме відчуття.
Так.
Ти все вирішив. Я збираюся відговорювати тебе.
Ти дуже розумний, інтелігентний чоловік.
Бути одруженим і мати сім'ю —
це, безсумнівно, одне з найбільших щасть, які бувають у житті,
і я рада, що ти маєш можливість відчути це.
Ти маєш ту, з ким розділятимеш успіхи.
Тобі є чим поділитися.
Ти дивовижна людина.
І я знаю, що вона теж дивовижна.
Якщо ти так у неї закохався, інакше й бути не може.
Це правда. Вона неймовірна.
У мене й досі шок, що Тейлор прийшла сюди й усе спрацювало.
-Іноді все так, як має бути. -Так.
Ти знаєш, що одружуєшся 13-го?
-Ми одружилися 13-го. Так. -Ні, я не знав.
-Це легко запам'ятати. -Щасливе число.
Так. Знаю. Моя мама вважала, що це недобре.
-Одружитися… -Тринадцятого?
-Так. -Тринадцять — хороше число.
-Це добре. -Це хороший знак.
Ми раді за тебе, золотко.
Дякую. Дякую за те, що ви тут, за вашу підтримку.
Їй поталанило. І тобі також.
І це дуже круто — бачити,
як маленьке і допитливе…
-Маленьке допитливе мавпеня стало… -Так. Дуже допитливе.
Він і досі такий.
Я не можу встати.
Ми дуже тебе любимо.
Це точно не те саме, що дивитися, як ти граєш у футбол.
Це набагато серйозніше, але ми раді.
Ми раді, ми щасливі, ми любимо тебе.
Ми хочемо бути поруч і підтримувати тебе на 1 000 %.
Завжди.
-Так, і це не обговорюється. -Так.
Ти ретельно все обміркував.
Мабуть, ретельніше, ніж ми, коли ми одружувалися.
Так. Це точно.
-Так. -Але твоя мама більш спонтанна.
-Так. -Розумієш?
-Я ще та штучка. -І не кажи.
Господи.
-Отже, ми не маємо нічого проти. -Так.
І я не можу дочекатися, коли побачу тебе одруженим чоловіком.
-Так. -Тепер Ґарретт буде не сам.
Я так тебе люблю.
Так.
Ти виріс дивовижним чоловіком.
Справді.
Мені так приємно.
ТОМАС БРАТ ТЕЙЛОР
О боже.
-Гаразд -Залишити тебе тут?
-Дякую. Я люблю тебе. -І тебе люблю.
Ви готові?
Думаю, так.
Вона просто диво.
Це мрія кожного батька.
Без тебе я б на це не пішла.
Я так тебе люблю. Дякую, що ти сьогодні тут.
Я теж тебе люблю.
Ти зможеш.
-Найважливіша гра в твоєму житті. -Четверта чверть — поїхали.
Уперед.
Прошу всіх встати.
О боже.
Хто віддає цю жінку за цього чоловіка?
Її батько.
Дякую. Чудово.
Прошу зайняти своє місце.
Родина та друзі, дякую, що прийшли розділити цю прекрасну подію.
Сьогодні ми зібралися, щоб поєднати Тейлор і Ґаррета узами шлюбу.
Тейлор та Ґарретт, як люди науки,
ви провели найважливіший експеримент у своєму житі.
У лабораторії з кімнатами побачень
ви перетворили роки побачень
на прискорений пошук свого ідеального партнера.
Результати цих зусиль привели вас одне до одного й до шлюбу.
Боже, як добре, що ти теж написав.
ДІЕНН СЕСТРА ҐАРРЕТТА
Молодець.
-Шпаргалка зайвою не буде, еге ж? -Так.
Тейлор, ти багато разів казала,
що найпрекрасніше в нас те,
що ми прийшли сюди, не очікуючи знайти свою половинку.
Ми прийшли сюди, щоб краще пізнати самих себе,
із крихтою надії, що нам, можливо, вдасться знайти
людину, з якою нам захочеться провести решту життя.
Знайти зв'язок, який виник між нами,
знайти те почуття, якого я ще не відчував,
яке я не сподівався знайти,
той зв'язок, про який ми говорили,
а тоді, коли я побачив тебе, почуття зміцніли…
Я не думав, що відчувати щось подібне — можливо,
що я знайду партнерку, яка мені ідеально підходить
і якій ідеально підходжу я.
Це саме те, що я думаю, — ми партнери.
Обіцяю співати й танцювати з тобою,
ніколи не здаватися, бути поруч,
й підтримувати тебе у всьому,
бути терплячим і проявляти розуміння.
Твої почуття будуть на першому місці.
Дякую.
Обіцяю, що кожен день буде таким спекотним, як у Кабо.
Ще з кімнат я щодня казав тобі, що кохаю тебе,
і я надалі казатиму це тобі щодня.
Що важливіше, я показуватиму тобі це.
Показуватиму, яка ти особлива. Я кохаю тебе, Тейлор.
Ти для мене — цілий світ. Я обіцяю завжди бути поруч.
-Кохаю тебе. -І я тебе.
-Я теж дещо написала. -Так.
-У стилі Тейлор. -Навіть підписала: «Шпаргалка».
Так, виглядає гарніше, ніж те, що написав я.
Що ж, Джі,
нечасто зустрінеш людину з такою душею, як твоя.
Ти бачиш людей такими, які вони є, і я знаю, що ти бачиш справжню мене.
Я обожнюю твоє почуття гумору й дотепи.
Ти й справді неймовірний склодув.
Та, що важливіше, ти станеш людиною,
з якою найважчий тягар здаватиметься легшим.
Ти з любов'ю кидаєш мені виклик і заохочуєш ставати кращою щодня.
Коли ми з тобою разом, для нас немає нічого неможливого.
Серйозно.
В англійській є слово, яке означає відчуття сонячного тепла
взимку. Це слово «apricity».
Протягом цього процесу це слово не йшло мені з голови.
Ця можливість з'явилася в моєму житті тоді,
коли я байдуже ставилася до побачень.
Я думала: «У мене ще стільки роботи».
Ти допоміг мені зрозуміти, що я не відкрилася пошукам свого єдиного.
А тепер я бачу неймовірно світле майбутнє разом.
Ми належимо до людей,
які завжди йтимуть до своїх особистих цілей.
Але все, що я роблю з тобою, має більше значення.
Обіцяю любити, поважати й цінувати тебе.
Упевнена, наша сім'я буде такою, як ми завжди мріяли.
У мене таке враження, що ми знайомі кілька років, а не тижнів.
-Здуріти, правда? -Сорок два дні.
Сорок два дні.
Ти любиш числа.
Ґарретте, таких, як ти, більше немає.
Мені дуже пощастило,
і я в захваті від того, що ти будеш моїм супутником решту життя.
Я піймала чималу рибину.
Тейлор та Ґарретте, ви вирішили заручитися
й провести решту життя разом на основі глибокого емоційного зв'язку.
Зовнішність, вік, фінансове становище й решта атрибутів світу матеріального
не були для вас суттєвими.
Настав час вирішити, чи любов сліпа.
Чи одружитеся ви
й погодитеся провести життя разом як чоловік і дружина?
Чи попрощаєтеся навіки?
Ґарретте, чи береш ти Тейлор за дружину віднині й довіку,
у радості й горі, багатстві й бідності,
у хворобі та здоров'ї,
щоб любити й шанувати її довіку?
Авжеж.
Тейлор, чи береш ти Ґарретта за чоловіка віднині й довіку,
в радості й горі, в багатстві й бідності,
у хворобі та здоров'ї, щоб любити й шанувати його довіку?
Так.
Тейлор, я даю тобі цю обручку як символ своєї любові.
З обітницею любити тебе сьогодні, завтра й довіку.
Оголошую вас чоловіком та дружиною.
Ви можете поцілуватися, щоб закріпити обітниці.
То келих дружини завжди треба наповнювати першим?
Ти ловиш усе на лету.
-Я швидко вчуся. -Це наче сон.
-Так. -Наче це паралельна реальність.
Так. Усе здається нереальним. Але відчуття, наче так і мало бути.
Саме це й вело мене весь цей час — те, що я до тебе відчуваю.
І мене.
Такі речі просто знаєш.
-Мені було так весело сьогодні! Так! -Справді?
Сьогодні такий чудовий день. Так і має бути, коли в тебе весілля.
Я завжди думала, що сидітиму десь і панікуватиму.
-Так. -І…
Наше нинішнє весілля було таким, про яке я й не мріяла,
проте я дуже рада, що все склалося так, як склалося.
Я дуже щасливий.
Я теж.
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
-Гаразд. -Добре.
Ти маєш ще ціле життя, щоб…
Яка краса!
-Чи ми найбільші щасливчики а світі? -Так.
Це так усі пересуваються у Фредеріксбурзі?
Любов точно сліпа.
Любов, безсумнівно, сліпа.
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
Це так у нашому стилі!
-Так. -Усе це.
Такого, як Ґарретт, зустрічаєш лише раз у житті.
Я така рада!
Містер і місіс Йоусменс-Краузе!
Я більше ні з ким не пішла б на такий ризик.
Я так тебе кохаю.
Не можу дочекатися того, що на нас чекає.
Я теж.
Це початок нашого нового життя.
У цьому й краса всього цього. Усе тільки починається.
Не можу дочекатися.
Я така рада!
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
Містер і місіс Тайлер та Ешлі Бредсон!
Я вважаю, що любов сліпа. Кажу це знову.
Я знайшов свою половинку й найкращу подругу.
Я б не знайшла такого кохання якби я не пішла на цей експеримент
і не побачила його душу.
Не всі одружуються зі своєю спорідненою душею.
-Годі! Бо ще хтось побачить! -Вибач!
Мені вже кортить прокинутися завтра заміжньою жінкою.
-Так. -Тепер перстень є і на твоєму пальці.
Тепер усе офіційно.
Я маю обручку.
Я вже не заручена. Я заміжня.
-Я така щаслива. -Так.
Я щасливий.
Я щаслива.
Переклад субтитрів: Анастасія Хома