Taylor are un joc.
E soțul perfect, dar… nu poartă pantofi nicăieri.
- Te-ai mărita cu el? - Nu.
Nu.
- Eu aș face-o. - Da?
- Suntem hipioți murdari. - Fără pantofi?
Eu m-aș mai gândi.
E soțul perfect, dar nu știe să citească. Nu are nimic, îi citesc eu meniul.
E soțul perfect, dar…
ești a cincea lui soție.
A învățat multe, deci…
Da, Taylor!
A divorțat sau soțiile au murit?
Chiar așa.
Asta e întrebarea.
Soțiile ar trebui să fie în viață. Am și eu limite.
DRAGOSTE PE NEVĂZUTE
E greu să-mi pice cineva cu tronc.
De cei de care m-am îndrăgostit mă simțeam mereu foarte atrasă de la prima întâlnire.
Simțeam că-i cunosc. Atracția era clară.
După câteva luni, aflam că nu ne potrivim.
Dar aici, compatibilitatea are întâietate.
Prefer bărbații de un anumit tip. Toți sunt sexy.
Arăți ca o vedetă, Ray.
- Păzea, Nick Lachey! - Îl ajută bărbia.
Mă excită brațele lor.
Există un tipar. Totul ține doar de înfățișare.
Și am venit aici ca să nu mă mai iau doar după aparențe.
Bună!
- Cine e? - Sunt Monica. Tu cine ești?
Sunt Stephen.
- Stephen! - Bună!
Nu am apucat să te întreb când a fost ultima ta relație serioasă.
- Acum doi ani și jumătate. - Și cât a durat?
- Doi ani. - Doi ani.
A fost și cea mai sănătoasă relație, bazată pe comunicare.
- Ce bine! - Da.
Țin la comunicare și inteligență emoțională.
Și eu.
Întrebi: „Ce mai faci?” Ți se zice: „Bine.”
- Și zici: „Nu e așa. Cum te simți?” - Exact.
Hai să vorbim până rezolvăm!
În relații, în căsnicie, la slujbă, trebuie să vorbești despre ceea ce simți.
Ceea ce îmi doresc în căsnicie și ceea ce am învățat
e că trebuie să ai destulă încredere încât să știi că poți avea o zi proastă.
Vreau pe cineva care să nu se aștepte la perfecțiune,
pentru că e extenuant.
- Pot să-ți spun ceva? - Da.
Caut o fată care-și acceptă imperfecțiunea și care-mi spune că și eu sunt imperfect.
- Asta face totul mai frumos. - De acord.
Știi ce cred?
Că placi un om pentru calitățile sale, dar îl iubești pentru defecte.
Eu am fost mereu atrasă de defecte.
- Crede-mă, și eu la fel. - Da.
De fapt, cea mai recentă relație a mea, fiindcă tot o să vorbim despre asta…
- Da, să vorbim! - Îți spun ceva de care nu sunt mândru.
Dar pot fi etichetat ca atare și e foarte important să fiu sincer.
Da.
- Vom vorbi despre înșelat. - Bine.
Teoretic, se poate spune că am înșelat.
Am și fost înșelat de mai multe ori.
Am crezut că o merit pe cea cu care eram.
„A înșela” nu e același lucru pentru toți. Pentru unii înseamnă a te uita la cineva.
Pentru alții, presupune un act fizic.
Eu îi scriam, ca un idiot, mesaje private unei fete
și flirtam în mod intenționat.
E infidelitate emoțională.
Am fost prins și știam că așa va fi. Am fost dezamăgit de mine însumi.
- Îmi pare rău. - Am făcut amândoi terapie.
Am analizat totul și fac terapie pentru a vorbi despre toate astea.
Apreciez faptul că mi-ai spus.
Să știi că poți să îmi spui orice.
Oameni suntem. Am 36 de ani, nimic nu e doar alb sau negru.
Da.
Experiențele mele cu înșelatul sunt…
Sunt dezgustătoare și dureroase.
Dar chiar și în asemenea situații, am găsit mereu puterea de a ierta.
„Mă simt groaznic, dar va ieși ceva bun din povestea asta.”
- Uite cât ai evoluat! - Da.
Și înțeleg că erai supărat pe tine însuți, dar cred că erai prea dur cu tine.
A fost… Da, a fost nasol.
Dar acum o să te opresc o secundă, fiindcă te-aș lua la o întâlnire diseară.
- Serios? - Da.
Mulțumesc pentru invitație. Mi-ar plăcea să avem o întâlnire.
Doamne, ce greu va fi!
Sunt îndrăgostit.
Ce ai făcut te face să te simți aiurea sau regreți ce ai făcut?
Nu știu. Cred că regret un pic.
Nick zicea: „Tu îmi placi și mă văd luându-te de soție.
Ești foarte specială.
Dacă ai legături mai puternice cu altcineva, vei găsi pe cineva special.
Ești un om minunat și aș da orice să fiu cu tine, dar nu e reciproc.”
- Ce am ratat? - Zicea: „O să plec.”
- A plecat. - A plecat?
A zis: „Nu mai am ce să adaug.”
N-am știut ce să spun. Simt că n-am făcut ce trebuie.
Apoi Brittany a zis că fusese la întâlnirea cu Leo. Simt că mor.
Era supărată fiindcă tocmai se despărțise de Nick D.
Nick ajunge azi acasă. Ce credeți că va face mai întâi?
- Ne va căuta pe Instagram. - Clar.
Va scrie porcării fetelor. Are poze nud în telefon.
Probabil. Îi va fi bine.
Nici nu știu dacă Nick a plecat, dar am cerut deja o întâlnire cu el.
A fost o zi stresantă.
Azi, toată lumea a trecut printr-o mică criză emoțională.
- Ce s-a întâmplat? - Toată lumea a aflat cine e cu cine.
A fost foarte urât.
Ce e?
Ți-am spus numele.
Apoi, altcineva de pe lista ta m-a auzit.
Și asta a fost…
Fix după întâlnirea noastră de azi.
Fir-ar să fie!
N-aș spune asta niciodată.
Mai ales pentru că cred în energii negative, deochi, gelozie și…
Și nu vreau ca asta să influențeze ce fac eu aici.
Da. Și eu cred în deochi.
Și nu sunt deloc supărat pe tine. Ești foarte sinceră cu mine și apreciez.
E inevitabil, odată ce am ajuns aici,
ca toată lumea să afle.
Da.
Sincer, vreau să mă concentrez asupra noastră.
M-am cam îndrăgostit de tine.
Pe cuvânt.
Bine.
Scuze, sunt…
Poate trebuia să plec acasă. Sunt cam tristă.
De ce?
Nu știu.
E în regulă.
Brittany, n-o să mint.
Cuvântul „iubire” e sfânt pentru mine și nu-l folosesc cu ușurință,
dar mă îndrăgostesc de tine.
Mi-e teamă să-ți spun acum că te iubesc, dar simt că o voi face.
Sunt în poziția norocoasă de a avea două relații în acest moment.
Nu vreau să mă plâng. Știu că ție îți e și mai greu.
Asta e. Mă descurc.
N-o să implor pe nimeni să fie cu mine.
- Știu. - Asta nu se va întâmpla niciodată.
Tu trebuie să decizi.
E nasol, dar voi supraviețui indiferent dacă sunt fericită sau tristă.
- E decizia ta, amice. - Știu.
Nici nu știu ce să spun. N-o să uit niciodată întâlnirea de azi.
De ce?
Ai fost foarte curajoasă, ți-ai arătat vulnerabilitatea.
Îmi place că ești foarte deschisă cu mine.
Vreau să simți că poți plânge de față cu mine.
Nu te voi uita niciodată.
Niciodată.
- Și dacă aș pleca fără să-ți mai vorbesc? - Aoleu!
- Mi-ai frânge inima. - Bine.
Crede-mă, când sunt cu tine, nu mai există altcineva pentru mine.
Urăsc să mă simt ca un crai.
- Nu asta încerc să fac. - De fapt, nu m-a surprins… Știam deja.
Am o intuiție bună și am știut.
Iar azi mi s-a confirmat ce știam.
Cunoscându-ți personalitatea,
știu că probabil ai…
o listă cu calități și defecte ale fiecărei persoane.
Știam că vei vrea să ai de unde să alegi.
Ai dreptate. Ești foarte deșteaptă.
- Sunt deșteaptă. - Ești. Știi ceva?
Pun pariu că, luându-se după vocea
și după personalitatea ta,
unii oameni presupun că nu ești deșteaptă și te subestimează.
- Așa e. - Iar asta e o superputere ascunsă.
E o mișcare isteață: „N-au decât să mă creadă fraieră, e în avantajul meu.”
Da.
Îți spun ceva.
Înainte de întâlnirea de azi… Voi fi sincer…
Tu erai… pe locul doi.
Dar după întâlnirea de azi, jur că ești…
Sincer, sunteți amândouă pe locul întâi.
- Amândouă? - Da.
Nu știu dacă te simți bine sau prost. Poate nu trebuia să-ți zic.
Oricum, faptul e consumat. Ăsta e adevărul.
Și mă sperie.
Am două relații și nu vreau să vorbesc despre asta,
dar când aduci vorba, e evident că nu e un subiect care poate fi ignorat.
- Nu mă întâlnesc doar cu tine. - Da.
Dacă mi-ar spune cineva că mâine noi doi ne vom logodi și ne vom căsători,
aș fi extraordinar de bucuros.
Vorbesc foarte serios.
Mă văd căsătorindu-mă cu tine,
fiind logodit cu tine și ducând o viață minunată.
Mă îndrăgostesc de tine.
Dar mai e și altcineva.
- Din păcate… Da. - E în regulă.
Îți sunt alături, serios.
Țin o pernă în brațe pretinzând că ești tu.
Apreciez, dar…
Nu știu.
Te vezi căsătorindu-te cu mine?
Da.
Fir-ar să fie! Da, și eu.
La naiba!
Nici nu știu ce să zic. Stau aici cu fața în mâini.
E nasol…
Sunt…
- Știam că așa se va întâmpla. - Știu.
Doamne!
Bună!
AGENT VÂNZĂRI APARATURĂ MEDICALĂ
AGENT IMOBILIAR
- Cred că o iau razna. - Și eu o iau razna.
- Să știi că nu m-am simțit bine azi. - De ce?
- Din cauza deciziei mele. - Te referi la noi?
Da.
Crezi că ai luat decizia greșită?
Bineînțeles. Simt că înnebunesc. Nu mai înțeleg nimic.
Credeam că suntem siguri unul de altul, dar dimineață ai luat o decizie clară.
Ai zis: „Nu știu dacă va merge.”
Și înțeleg. Ești o fată extraordinară.
Vei fi o soție minunată pentru cel pe care îl vei alege,
dar m-a durut.
M-a durut foarte tare.
Știu. Și îmi pare rău.
Te-am făcut să suferi ca să nu mă faci tu să sufăr,
ceea ce e foarte egoist.
Toată lumea mi-a zis: „Rupe-o cu Nick!”
Am zis: „Bine, așa o să fac.”
Fetele ți-au zis să o rupi cu mine?
Și tu le-ai ascultat?
Da, cam așa ceva.
Nu mai știu ce fac.
Nu mai știu ce simt.
Nu știi ce simți față de mine?
Cred că mi-e teamă că te voi dezamăgi.
Tu ești foarte sigur pe tine
și mă tem că asta mă va face pe mine să fiu mai puțin sigură pe mine.
Nu știu.
- Știi ce cred? - Ce?
Cred… nu știu de ce,
dar cred că…
o să-mi frângi inima.
- De ce… - Nu știu. Asta e problema.
Spui ce trebuie, dar simt că o să-mi rupi inima.
Nu spun mereu ce trebuie. Nu sunt perfect, ți-am zis.
Pari perfect.
Chiar dacă par sigur pe mine și spun ce trebuie,
adevărul e că și mie mi-e teamă.
- Dacă n-o să-ți placă cum arăt? - Dacă n-o să-ți placă ție cum arăt?
Și eu am temeri.
- E valabil pentru amândoi. - Știu.
Ți-am zis că îmi placi ca om.
Sincer, asta simt.
Vreau din suflet să fiu cu tine.
- Trebuie să-mi dai o șansă. - Da.
- Vrei să mai vorbim? - Da, de asta sunt aici.
Și eu.
- Devine foarte intens. - Da.
Presupun că știi cine e cealaltă legătură a mea.
Da, am aflat întâmplător. Nu a vrut să spună.
Era inevitabil să aflați. Nu știu.
E foarte greu.
- Mă simt foarte legat de tine. - Da.
Aș minți dacă aș spune că nu mă simt foarte legat și de ea.
- Da. - Și sunteți amândouă extraordinare.
Credeam că, dacă aș fi în situația asta…
- Da. - …aș zice că sunt un mare crai.
Dar nu mă simt deloc așa.
E greu, dar vreau să explorez ambele variante până la capăt.
Ăsta e scopul.
Trebuie să te gândești bine ce vrei.
Ești foarte înțelegătoare.
Dacă te căsătorești, trebuie să afli totul despre celălalt.
Nu o să aflu niciodată totul despre tine. Asta îmi place cel mai mult la tine.
Mi se pare incredibil că ești de cealaltă parte a peretelui.
Da.
Și mă surprinde cât de bine ne cunoaștem.
- Deși nici nu ne-am văzut. - Știu.
Chiar nu-mi pasă cum arăți.
Vreau doar să fiu cu tine.
- Știi? - Da.
Vreau să stau cu tine, să te îmbrățișez și să facem sex,
să te sărut, să ne distrăm, să mergem să înotăm…
Știi ce zic? Vreau să petrecem timp împreună.
- Da. - E real.
Asta ai spus. Suntem flăcări gemene. Pe bune.
Suntem ca niște porumbei.
- Abia aștept să vorbim mâine. - Te voi visa.
Sper.
- Bună, iubito! - Bună!
Ce mai faci? Doamne! Uite ce e aici!
Dar și aici!
- Mi-ai luat o plantă? - Da.
- Ce e? - E un avocado.
Nu se poate! Ce drăguț!
N-am mai cultivat avocado așa. Ce tare!
Mă bucur că-ți place.
La una dintre întâlniri,
am zis că am vrea plante și copaci.
Era ușor să iau o plantă de apartament, dar chiar am vrut
o plantă care să mă reprezinte mai bine.
Va fi drăguț când, peste cinci-șapte ani,
acest avocado va face alți avocado.
Cam asta e perioada în care aș vrea copii.
E vreun om căruia nu-i place avocadoul? Nu mi-ar inspira încredere.
- E foarte tare. - Am niște miere.
E făcută de tata. Mierea lui Randy, o știe întreaga lume.
O fac albinele de la ferma lui.
Mierea e ingredientul secret când fac Margarita.
Tare! Vreau să încerc și eu.
- Am mare încredere în noi. - Mă bucur.
Abia aștept să discutăm tot ce trebuie.
Tu te-ai gândit la anumite subiecte?
Întrebări? Da, m-am gândit la câte ceva.
Ai spus că acest copac va da fructe în cinci-zece ani și atunci ai vrea copii.
Și prima mea reacție este că între cinci și zece ani e foarte mult.
Speram să fie mai devreme.
- Am zis între cinci și șapte ani. - Da.
E mult timp…
Nu e o mare problemă, dar poate ajungem la un compromis.
Da. Nu cred că e necesar niciun compromis.
Am crezut mereu că treaba cu iubirea, cu căsnicia și cu copiii
era ceva ce tindeam să amân
fiindcă mă temeam că va trebui
să mă grăbesc și să fac o serie de compromisuri
sau că va trebui să-mi compromit cumva independența.
Dar abia aștept să fac toate astea cu tine.
Duc o viață minunată acum.
Nu e că nu văd cum ar putea evolua,
dar cred că tu îi vei da mai mult sens.
Cred că vom face împreună toate lucrurile
la care am visat mereu.
Pare un clișeu ceea ce spun, dar chiar vorbesc serios.
Pare o viață bună.
Când o să-mi ceri să fiu iubita ta?
Taylor, vrei să fii iubita mea?
- Nu. - Nu?
Ai două ore să mă convingi.
Dacă nu te-am convins până acum, avem probleme.
Tot mă enervează că Shrek e filmul care te face să te gândești la mine.
Ar trebui să ne logodim, dar te lași greu.
Sunt doar greu de cucerit, să fie clar.
- Foarte clar. - Ai dreptate.
Nu vreau să încheiem întâlnirea fără să fii iubita mea.
Suntem într-o situație amoroasă.
Sigur nu suntem prieteni care și-o trag.
Ai auzit, Nick Lachey? E prima situație amoroasă din capsule.
- Mă simt foarte bine. - Și eu.
Te respect și îmi pot imagina că îmi vei fi tovarăș de viață.
Și eu la fel.
Ce crezi că vei simți când o să mă vezi pentru prima dată?
Va fi un șoc, fiindcă habar n-am cum arăți.
Probabil că o să zâmbesc… ca un idiot.
Și o să te sărut imediat.
- Cu asta sunt de acord. - Bine.
Dacă decid să fiu iubita ta.
Doamne!
Te îngrijorează…
Îți faci griji pentru cum arăt?
Nu.
Dar sper că sunt mai înaltă decât tine.
Ar fi o experiență cu adevărat unică.
- Și dacă o să cred că ești foarte urât? - Nu sunt sigur. Asta ar fi…
Glumeam.
E îngrijorător doar fiindcă oamenilor le pasă de înfățișare.
Chiar le pasă. În aplicațiile de întâlniri găsești numai poze.
Când vorbesc cu cineva și le spun prietenilor mei,
prima lor reacție e să-mi ceară o fotografie.
Societatea ne învață să gândim așa, indiferent dacă e bine sau nu.
Eu vreau ca partenera mea să mă considere atrăgător.
Îmi doresc asta și de asta merg la sală.
Vrei să pari atrăgător, dar nu între toți oamenii există atracție.
Ăsta e pariul de la Dragoste pe nevăzute și e un risc uriaș pentru amândoi.
Dar…
eu vreau să fiu cu tine
și e un risc pe care îl acceptăm.
În plus, încerc să-mi dau seama cum să-ți cer să fii iubita mea.
Ai vreo floare preferată?
Îmi vor plăcea toate florile de la tine.
- Nu ai favorite? - Floarea-soarelui.
Așa și credeam. Sunt florile preferate ale mamei mele.
Ador floarea-soarelui.
Încă nu am spus că ne iubim, nu?
Eu am fost foarte aproape, dar…
Nu știu ce aș zice dacă nu mi-ai răspunde la fel.
E greu când te simți vulnerabil, nu? Dar îmi placi mult, iubito.
- G? - Da.
- A fost bine. - Mă lași?
- Abia aștept să te văd. - Și eu.
- Noapte bună! - Pa!
Bună!
- Pe cine avem aici? - Sunt Marissa.
- Marissa! - Bohdan!
Da!
Ce tare!
În viața de zi cu zi, oamenii mă judecă uneori.
Arăt ca un puști alb obișnuit.
Lumea se gândește că sunt vreun petrecăreț care s-a angajat
doar fiindcă i-au pus părinții o pilă.
Și că nu am niciun fel de profunzime.
Dar nu e așa.
M-am născut în Ucraina.
Am venit în SUA când aveam doi ani.
Tatăl meu biologic a murit la scurt timp după aceea.
Iar tatăl care m-a crescut e filipinez.
E eroul meu.
E o sursă de inspirație și un model pentru mine.
Sunt ca o ceapă, cu mai multe straturi.
E ridicol să judeci doar un strat.
Doamne! Ce faci?
Abia așteptam conversația asta.
- M-am simțit incredibil cu tine aseară. - Și eu!
M-am simțit bine cu tine ziua, apoi am citit puțin și m-am culcat.
Stai puțin!
Urma să spun că eu am citit puțin, apoi m-am culcat.
- Gemeni! - Ce citești?
Citesc o carte de tocilari.
E literatură fantastică.
- Am vorbit despre asta? - Nu.
- Eu citesc doar literatură fantastică! - Serios?
- Ai citit Stăpânul inelelor? - Da.
Am tatuaj cu Harry Potter. Știi Harry Potter?
Tatuaj cu Harry… Le-am citit pe toate.
- Aș vrea să evadez în aceste lumi. - Să evadezi? Mișto.
La petreceri cu prietenii, ce poveste preferi să spui? Dacă vrei, zic eu primul.
- Zi tu primul! - Sigur.
În 2010, eram soldat în Marină, în Kuweit.
Făceam instrucție în mijlocul deșertului, câte 30 sau 40 de zile.
Dormeam sub stele, în corturi.
Nu era decât deșert în jur, când vedem o mulțime de cămile la orizont, cu sutele.
Zic: „Sunt în mijlocul deșertului. Vreau poze cu cămile.”
- Da. - Unul dintre prietenii mei…
Îl stresa foarte tare.
Zice: „Nu, frate! Sunt periculoase.”
„Ce e periculos la cămile?
O să mă scuipe? E amuzant, cui îi pasă?”
O aleg pe cea mai mare și o iau spre ea.
În dreptul cocoașei, cred că avea cam 3 m.
Era cea mai mare cămilă pe care o vedeam.
Și scot camera foto să o pozez.
Când ridic privirea de la cameră, cămila mă privea drept în ochi.
Mă uit și eu la ea, vrând să nu întrerup contactul vizual.
- Dacă îl întrerup acum, sunt… - Ești cel slab.
Da. Ea face un pas înainte, fac și eu un pas înapoi.
Mai face un pas înainte și începe să sâsâie.
Le pot descrie doar drept sunete demonice.
Apoi, începe să fugă. Mă întorc și eu și o rup la fugă.
Iar apoi simt că ceva mă lovește în ceafă.
Și cad cu fața în jos.
Mă rostogolesc și mă uit în sus.
Cămila era pe picioarele din spate, cu picioarele din față venea spre mine.
- Doamne! - Voia să mă calce în picioare.
Zic: „Băga-mi-aș! Sunt mort.”
Sunt în Marină, luptăm în două războaie, dar mama va primi o scrisoare
sau un telefon să i se zică că m-a ucis o cămilă.
I-am simțit copitele vibrând, atât era de aproape.
Apoi a pufăit, a mai scos niște sunete oribile și a plecat.
După aceea, m-am gândit mereu: „Fir-ar să fie! Deci așa e când mori.”
- Era să mori! - Clar.
Nu m-am mai simțit așa până am ajuns în Ucraina,
unde am simțit iar că o să mor și am avut aceeași senzație.
Îmi poți spune un pic povestea ta cu Ucraina?
Da. Ți-am zis că eu m-am născut acolo. Și când a început războiul din Ucraina…
Îmi era clar că trebuie să mă duc.
Le-am spus la serviciu: „Plec în Ucraina.”
Mă gândeam că sunt ucrainean, am rude acolo, nu am soție și nici copii,
am fost în armată, deci cine e mai potrivit să-i ajute?
Aveam o slujbă fenomenală și mi-au spus să nu demisionez.
„Dacă vrei să faci ceva, te lăsăm să pleci.”
Am chemat amici să mă ajute cu pregătirile.
La muncă s-au strâns bani pentru mine și mi-au plătit echipamentul.
I-am sunat pe ai mei și credeam că va fi o discuție foarte grea.
Dar ei au spus…
„Ne așteptam să ne suni. Știam că o să faci asta.” Iar eu…
Am fost foarte onorat că mă apreciau atât de mult…
- Da. - …încât să creadă despre mine…
- O secundă! - E în regulă, ia-o încet!
Am fost foarte impresionat…
că se așteptau la asta.
M-au ajutat mulți oameni și nu simțeam că merit…
- Dar meritai. - …că merit atâta ajutor.
Meritai tot acel sprijin. E ceva foarte important.
În primul rând, e înfricoșător.
Absolut, este înfricoșător. E clar.
Aveam 33 de ani când am plecat
și știam ce fac…
Nu ziceam: „Voi fi ca Rambo, voi câștiga războiul.”
Știam că e o situație de rahat.
Dar mă gândeam la puștii de 19 ani, sau poate chiar mai tineri,
care nu aveau nicio instrucție și erau…
Nu era nimic de discutat.
Știam că aveam de ales și nu eram obligat să plec, dar nu puteam să nu mă duc.
Ca fost soldat, înțeleg ce înseamnă onoarea, devotamentul, integritatea.
Și cred că ai oameni foarte buni alături,
care te iubesc și te susțin,
fiindcă pari un om bun.
- Mulțumesc. Apreciez. - Deci…
Scuze!
Așa!
Tu ce poveste spui la chefuri, Marissa?
Nu știu. După povestea ta, ce să mai zic?
Ceva vesel?
O să mă gândesc la ceva care să nu fie o prostie.
- Poate fi și o prostie. - Nu!
- Nu vreau să-ți spun vreo prostie. - De ce nu?
Fiindcă nu vreau să crezi că sunt proastă.
Ești la Drept. Nu cred că ești proastă.
Bine, deci am temă. Data viitoare îți spun o poveste mișto, ca povestea cu cămilele.
- Dar va fi a mea. - Scriu aici „temă”.
- Ce te crezi, profesorul meu? - „Îmi datorează…”
Bine. Temă!
- Sigur vorbim mâine? 100%? - Da, 100%.
- 100%. - 100%.
- Pa! - Pa!
CASA BĂRBAȚILOR
De mult n-am mai fost atât de entuziasmat de mersul la întâlniri.
- Sunt gata să-mi găsesc perechea. - Da.
Eu am fost foarte sceptic până când… Și uite unde am ajuns!
- Ce tare! - Eu mă tot frământ în capul meu.
Nici nu mai pot să dorm.
Închid ochii noaptea și visez că sunt aici la întâlniri…
- Da. - Dar mai vreau întâlniri.
Vreau să văd ce iese.
Simt că vor urma și triunghiuri amoroase.
Când ne apropiem de final, vor fi fete care poate vor fi blocate între doi tipi.
- Cineva va pleca cu inima frântă. - Da.
Știi ce zic?
Ar fi cam nasol.
Da.
Bună!
Ramses!
- Ești Marissa, nu? - Exact!
Așa e, fată.
- Cum te simți astă-seară? - Bine! Am făcut flotări.
- Flotări? - Da.
- Tare! - Ne-am apucat să facem mișcare.
- Deci… - Evident.
Am făcut flotări și m-am trezit de tot.
Bravo! În primul rând, voiam să-ți mulțumesc.
Să-mi mulțumești?
- Pentru întâlnirea de mai devreme. - Mie?
M-am relaxat și simțeam că pot vorbi despre orice.
- Mă bucur că te simți bine cu mine. - Da, mă simt în largul meu.
Știu că au început să ni se restrângă opțiunile.
Da, se reduc.
Mai e timp, dar…
Voiam să-ți spun că mă tot gândesc la tine
și ești prima mea opțiune de ceva vreme.
- Tu ce zici? - Mă bucur mereu când vorbesc cu tine.
Dar am fost deschisă în privința altor relații.
Desigur.
Dar simt că am o legătură cu doar doi dintre voi.
- Da. - La un anumit nivel.
Poate fi neplăcut să te gândești…
Să zicem că te apropii de două persoane.
- Și apoi trebuie să alegi. - Trebuie să alegi una.
- Ai putea ajunge într-un triunghi amoros. - Doamne!
- Sper să nu fiu a doua opțiune! - Nu!
Probabil vor alerga doi tipi după tine.
Nu știu.
Nu vreau să-mi pese dacă cineva o vrea pe cea pe care o vreau eu.
- Da, dar nu e… - Și nu mi-ar păsa.
Dacă ne place aceeași persoană,
acea persoană va decide singură ce vrea și ce i se potrivește mai bine.
- Da. - Știi că am fost căsătorit?
- Da. - Era iubita mea din liceu.
Sunt dintr-o familie foarte religioasă și religia ne-a unit.
Am fost împreună patru ani și jumătate. Mă îndepărtam de creștinism, de religie.
Am încercat să găsim o soluție, dar până la urmă nu a mers.
- Încă mai vorbiți? - Nu.
Eu sunt foarte empatic, dar cu mine însumi sunt foarte critic.
- Da. - Parcă nimic nu e suficient.
Tata era foarte critic, poate de acolo mi se trage.
Niciodată nu făceam nimic destul de bine.
E ceva ce m-a influențat și la maturitate.
Da.
Când ai mei au divorțat, tata a plecat și nu m-a ajutat deloc.
- Mama a crescut patru copii. - Da.
Am primit ajutor social și am fost tare săraci vreo doi ani.
Eu am avut în jurul meu mulți oameni
care m-au ajutat să văd lumea altfel
și să am parte de experiențe
de care cei din clasa mea socio-economică…
- Cei ca tine. - Da, adesea ei nu au parte de ele.
Ceva simplu precum un antrenor de volei
care m-a dus la Disney.
- Știu că sună aiurea. - Nu, e incredibil.
- Asta mă face foarte recunoscătoare. - Da.
Și încerc să dau mai departe.
Îi ajut pe cei fără adăpost. Deși știu că unora nu le place.
Eu sunt foarte recunoscător
pentru grupul meu de prieteni apropiați.
Sunt ca o familie pentru mine și mi-au dat un exemplu grozav
de masculinitate sănătoasă.
Și de ce însemnă să fii un bărbat bun,
să-ți exprimi emoțiile, să știi cine ești
și să nu-ți pese ce cred alții despre tine
și ce concluzii vor trage.
Bărbații au parte de așteptări nerealiste
din partea societății.
M-a ajutat exemplul pe care mi l-au dat.
Cred că ai niște prieteni grozavi.
Mie mi se pare foarte atrăgător la tine
că vorbești cu ușurință despre rolurile de gen,
despre masculinitatea toxică și despre cum te îndepărtezi de ea.
E ceva foarte atrăgător.
Nu mă interesează să urmez așteptările tradiționale
referitoare la masculinitate.
- Masculinitatea e ce cred eu că e. - Nici nu știi ce mult îmi place ce zici!
Sunt obișnuită cu bărbații din armată.
Te înțeleg, e firesc.
E interesant pentru că e ceva ce încă mă atrage, doar am ieșit cu ei.
Care e genul tău, de obicei?
- Fizic, nu am un gen. - Bine.
Și dacă am 1,67 sau 1,70 metri?
- E în regulă. - Serios?
N-o să refuz un tip din cauza înălțimii.
- Bine. Eram doar curios. - Adică…
Nu m-am luat niciodată după fizic.
Ci după cum mă simt și cum mă înțeleg cu cineva.
De obicei, aleg tipi deștepți. Am fost trei ani cu un susținător al lui Trump.
Aoleu!
Apoi am avut un iubit progresist.
Mă interesează mai mult cum e omul.
Dacă te-aș cere în căsătorie…
- Dar… - Doamne!
Mai am nevoie de timp.
- Mai ai nevoie de timp. - Da.
Atunci facem totul la foc mic.
- Da. - Dar nu prea mic.
Tot folosesc cu Garrett cuvântul „serendipitate”.
E ceva magnetic, de nedescris.
Taylor!
Dacă aș avea un scenariu…
- Sunt ale tale? - Da.
- De unde știi? - E floarea mea preferată.
I-am spus, dacă vrei să-mi ceri să fiu iubita ta…
Așa e. I-ai spus să facă ceva pentru tine.
Uite că te ascultă!
„Taylor Morgan Krause, de când ne-am cunoscut în Capsula doi și…”
- Sigur că știe în ce capsulă eram! - Sigur.
„Parcă ne-am ști de luni de zile.
Facem tot în felul nostru unic. Abia aștept să facem următorii pași.
Iubițelul tău, Garrett. P.S. Vrei să fii iubita mea?
Vrei să fii iubita mea? Bifează «da» sau «nu»!”
Îmi place! Ce dulce e!
- Poate. - Îți aduc un pix.
Îți aduc un pix. Curmă-i suferința!
Bine.
Garrett mă surprinde.
E drăguț.
- E incredibil de drăguț. - Și atent.
Mă face să mă bucur
și cred că nu suntem doar prieteni.
Vrea să urmez instrucțiunile.
Cred că a fost foarte drăguț.
E minunat.
- Stai să miros! - Da.
E și…
Ăla e luciu de buze?
- Sau parfum? - E parfum.
Dă-mi să văd! Îmi place.
Sunt și feromoni.
„Parfum unisex cu feromoni.”
Perversă mică!
- Ți-am spus că m-am pregătit. - Da. Ai de toate.
Am de toate.
Bună!
- Abia așteptam să-ți vorbesc. - Și eu.
Abia aștept să-ți vorbesc de fiecare dată.
Ieri, la sfârșitul întâlnirii,
îmi povesteai despre Universitatea de Stat din Norfolk,
de ce te-ai înscris acolo și doar acolo.
Voiam acolo doar ca să fiu într-o trupă.
Am crescut cântând la biserică pentru că mă obliga mama.
Dar eu și surorile mele cântam la multe instrumente.
Sora mea mijlocie era o cântăreață și o compozitoare minunată.
Aveam piane, eu cântam la corn, sora mea cânta la trompetă.
Am fost bursier, dar facultatea nu-mi dădea nicio direcție.
Nu eram un student cu zece pe linie, dar făceam mereu bine la examene.
- Da. - Mereu m-am uitat la sistemul educațional
și la experiența mea educațională cu o oarecare ciudă
fiindcă țin minte cum era să te simți prost.
- Da. - Am urât școala, dar îmi place să învăț.
- Am ajuns în Marină. Ți-am spus, nu? - Da.
Până azi, înrolarea în Marină a fost cea mai bună decizie din viața mea.
Plecarea e a doua cea mai bună.
Iubeam Marina și tot ce mi-a oferit,
dar mă convinsesem că doar asta pot fi.
De atunci, am fost în multe birouri și la multe mese
unde nici nu m-aș fi gândit că voi fi și i-am privit în ochi pe mulți oameni
care, în anumite momente, nici nu păreau oameni adevărați, atât erau de departe.
Și nu știu ce urmează, dar pot face orice.
Și pot privi în ochi pe oricine.
Bunicul meu… Cunoști Națiunea Islamului?
Desigur.
- A fost secretarul lor național. - Bine.
Era foarte apropiat de Elijah Muhammad și a lucrat cu el.
La tata acasă există o poză cu el și cu Muhammad Ali.
- Muhammad Ali e un erou pentru mine. - Da?
Da. Am acasă patru poze cu Muhammad Ali.
Bunicul meu zicea mereu că nu trebuie să faci facultate.
Dar am făcut, fiindcă părinții mi-au zis: „Dacă ai note bune, mergi la facultate.”
Când a trebuit să mă duc, nu aveam bani.
Eu sunt în favoarea educației, clar.
Dar facultatea nu e obligatorie pentru a avea succes.
- Apropo de Națiunea Islamului… - Da.
Și apropo de Marină,
la ultima misiune eram în Oceanul Atlantic
și mergeam din Norfolk în Senegal.
Era prima oară când ajungeam în Africa.
Întâmplător, tocmai citeam Autobiografia lui Malcolm X.
- Da. - Și am realizat ceva.
- Mi-am dat seama că pot ținti mai sus. - Da.
Eu nu am fost musulmană.
Tata era catolic, dar tatăl lui făcea parte din Națiunea Islamului.
L-am întrebat ce religie are și a zis: „Eu cred doar în Dumnezeu.”
E bine. Dacă te uiți la toate religiile,
vei găsi multe teme comune despre iubire.
Absolut.
Aș vrea să-ți mai povestesc despre mine.
- Da. - E povestea familiei mele.
Pentru mine, e ceva personal, mai ales cu surorile mele,
fiindcă copiii mei nu-și vor putea cunoaște mătușile.
Vreau să le pot spune: „Așa era mătușa ta.
Asta făceam eu și mătușa ta când aveam șase sau șapte ani.”
Nu pot să uit seara când mi-a murit sora cea mare.
Nu mi-ai spus ce s-a întâmplat.
Avea lupus.
Într-o zi, s-a dus la spital și n-a mai ieșit.
Țin minte că eram acasă la bunica și…
Îmi așteptam părinții, știam că sunt la spital.
Și bunica mi-a spus că mă va lua unul dintre verișorii mei.
La spital, am văzut că tata plângea.
A fost primul semnal că ceva nu e în regulă.
Da.
Dar ceea ce îmi voi aminti mereu din acea seară
e că am știut că murise înainte să mi se spună
auzind sunetul scos de mama, pe care nu-l mai auzisem niciodată.
Ceva nearticulat, animalic.
Și era scos de mama, știi?
- Era ceva aproape extracorporal. - Da.
După ce a murit, am fost la ea cu cealaltă soră a mea.
Purta inelul de la școală și sora mea a vrut să i-l scoată de pe deget.
Dar avea degetul foarte umflat, nu ieșea și țin minte…
Îi spuneam: „Ai voie să faci asta? Nu face asta!”
Se întâmplau multe, dar îmi amintesc…
Mă bucur că l-a scos și îl am ca amintire. Îl port chiar și acum la gât.
- Serios? - Da.
Port la gât inele de la școală ale ambelor mele surori.
Dar amintirile mele cele mai dragi sunt cu totul altfel.
Până atunci, viața mea fusese ca un serial de comedie.
Părinții mei…
Nu le-aș fi putut cere nimic mai mult.
Dacă te uiți la poze cu noi, nici nu pare ceva real.
Totul era atât de frumos și de inocent!
Nu aș schimba nimic.
Eram niște copii care se prosteau.
- Da. - Îmi amintesc…
Râdeau de mine și mă lăsau în chiloți în fața casei.
- A fost o copilărie frumoasă. - Da.
Chiar așa a fost. N-aș schimba-o pentru nimic în lume.
Da.
- Mulțumesc că mi-ai spus. - Mulțumesc că m-ai ascultat.
O să-ți spun ceva la care m-am gândit,
dar nu am mai spus nimănui.
Ce?
Le voi da părinților mei încă o fiică.
Și mă bucur foarte mult.
Deja pot vedea cum viețile ni se unesc.
Da.
E important pentru mine că mă simt așa aproape de tine
și sunt recunoscător că te-am cunoscut, deși încă nu ne-am întâlnit.
Și, sincer, e frumos.
- Bună! - Bună!
Alte flori de la iubitul meu?
- Vreau să spun câteva lucruri. - Bine.
Ce ai în față?
O grămadă de bilețele.
Am emoții, dacă nu-ți dai seama.
- O să încep să citesc. - Bine.
Ei bine, G…
Consideram că mă exprim ușor, dar cu tine e clar că am nevoie de notițe.
Tata mi-a dat scrisorile de amor ale bunicilor. A fost drăguț și demodat.
Aseară am găsit o scrisoare scrisă de bunicul meu pe 13 noiembrie 1953.
Ei nu mai sunt printre noi,
dar într-un fel sunt.
- Îți citesc. - Curaj, iubito!
„Dragă Kathleen, n-am vrut să spun sau să scriu
ceva care să te lase fără cuvinte.
Voiam doar să-ți spun la ce mă gândesc, ce sper și pentru ce mă rog.
Nu-mi pot imagina ce aș putea spune ca cineva să rămână fără cuvinte.
Mă flatează faptul că scrisorile mele ți se par atât de frumoase.
Nu vreau să te las fără cuvinte și să nu mai poți spune «da».
Ar fi foarte rău.
Mă bucur că scrisorile mele te fac să te simți fericită.
Realizează într-o mică măsură ceea ce aș vrea să fac chiar eu.
Sper ca ele să-ți dezvăluie sentimentele mele sincere și profunde.
Cât despre ce poți răspunde, aș fi foarte fericit
dacă ai spune că te vei căsători cu mine.
Știu că nu e puțin lucru ce îți cer,
dar te asigur că tot restul vieții
îți voi dovedi că e ceea ce îmi doresc.
Tu trebuie doar să spui «da».
Desigur, ar fi mai bine dacă ai fi aici și nu ar trebui să scrii.
Ar trebui să fie evident pentru tine că intenția mea este
să te am alături și să fii soția mea.”
Dragul meu G, la începutul experimentului am fost amândoi foarte sceptici,
dar ne-a plăcut să găsim împreună o soluție la problema incertitudinii,
în ritmul nostru propriu,
unii ar spune chiar cu propria viteză.
Trăiască Heisenberg!
Te-ai dovedit a fi soțul perfect pe care îl căutam.
M-ai încurajat când nici nu știam că am nevoie de încurajare.
Mulțumesc că ai fost perseverent și deschis cu mine.
Legătura noastră e magnetică.
Ești pe primul loc în gândurile mele de nouă zile
și abia aștept să pierd de acum socoteala.
Nu zici nimic?
Scuze!
Sunt copleșit.
Da, e… Scrisorile sunt fantastice.
- Sunt tari, nu? - Sunt foarte frumoase.
Îmi e și greu…
să exprim ce simt.
Știu că am fi făcut oricum tot ceea ce ne doream,
dar împreună vom face mult mai multe decât ne-am fi putut imagina.
Și abia aștept.
Da… Am fost un dezastru în primele trei zile, nu știam ce să fac.
Încercam să-mi urmez inima. Nu o făcusem de mult.
Și a fost greu, dar a apărut o scânteie între noi
și a început să crească.
Nu mă puteam gândi la nimic altceva. Era evident ce am de făcut.
Am venit fără să am așteptări prea mari.
Nu mă așteptam deloc la asta.
Și nici tu nu îți doreai să te logodești chiar cu oricine.
De fapt, mă căutai pe mine.
Cred că aș putea avea cu tine o relație așa cum ne-am dori.
Înainte să vin aici, nu credeam că e posibil.
Taylor,
îmi place totul la tine.
Ești un om minunat.
Cred că ești inteligentă,
grijulie, generoasă și autentică.
Ești plină de pasiune.
M-am îndrăgostit de tine așa cum ești.
Cu ciudățeniile tale. Abia aștept să descopăr și altele.
Ador să descopăr la tine lucruri pe care nu mi le spui.
Pe măsură ce te cunosc mai bine, îmi dau seama cât de mult îmi placi.
Faptul că am ajuns să te cunosc mi se pare fantastic.
Atracția dintre noi e magnetică.
E ceva electrizant, visceral.
Parcă fiecare moleculă din mine ar vrea să treacă prin zid și să fie cu tine.
Corpurile noastre ne spun că trebuie să fim împreună.
A trebuit doar să ne asigurăm că mintea nu ne împiedică.
Taylor Morgan Krause…
te căsătorești cu mine?
Bineînțeles!
Doamne!
Doamne, tremur! Nici nu mă pot ridica.
Sunt foarte entuziasmată.
Vreau să savurez momentul.
Nu așa mi-am imaginat, dar e un sentiment fantastic.
- Suntem foarte norocoși. - Da, suntem.
Abia aștept să te văd.
- O să mă îmbrac în albastru. - Da?
- Da. Te avertizez. - Eu nu îți spun ce o să port.
Ca să fii la fel de pierdută ca mine.
- Și la fel de entuziasmată. Pe curând! - Pe curând!
E minunat.
- Doamne! - Flori!
- Ia uite-o! - Te-ai logodit?
M-am logodit.
Taylor!
Dacă tot îmi plac plantele, îmi arată el!
Frate!
Barosane!
Ce? Nu-mi vine să cred.
M-am logodit?
Sunt logodit!
Cum să te întreb? Nici nu știu exact ce vreau să întreb, dar să încep cu asta.
Ai votat la ultimele alegeri prezidențiale și la cele dinainte?
Da.
E responsabilitatea mea de veteran și de cetățean american.
- Da. - Să votez.
Nu știu, ți-am mulțumit pentru serviciul militar?
Mi-ai mulțumit, nu trebuie s-o faci iar.
- Dar vorbesc serios. - Apreciez.
Mă bucur că sunt oameni ca tine.
E o altă discuție dacă mi-au plăcut candidații.
- Da. - Dar am votat și a fost greu.
Da.
La ultimele două alegeri a fost greu pentru că…
Dacă tot a venit vorba…
Tata e republican. Votează cu republicanii pentru că e republican.
Eu nu sunt de acord cu asta.
Mă uimește când oamenii nu sunt capabili să se răzgândească.
- Asta spune multe despre ei. - Da.
- De acord. - Eu sunt de centru.
Vreau să votez un candidat pentru că cred în ceea ce propune.
Voi fi sincer.
Nu-mi plăcea Hillary și l-am votat pe Trump
la alegerile din 2016.
Dar urăsc felul în care Trump s-a comportat în timpul mandatului lui.
Și l-am votat pe Biden.
Pot spune sincer că am investit mai multă energie și m-am gândit mai mult
la acest al doilea vot.
Recunosc că, la alegerile dinainte, n-am analizat prea bine situația.
Eu sunt… De fapt, familia mea are un trecut interesant.
Spune-mi!
În general, mă identific ca alb, dar tata…
E o poveste interesantă.
Bunica din partea tatălui meu, care este nemțoaică,
ne-a spus mulți ani că bunicul din partea tatălui meu era italian.
Am crescut gândindu-mă: „Ce exotic! Sunt italian.”
La terminarea liceului mi-am luat un inel cu steagul italian.
Eram mândru că sunt italian.
Acum trei ani, sora mea și-a testat ADN-ul la ancestry.com.
Știam că asta urmează. Abia aștept.
Da. Se pare că e cel mult
0,3% european, în linii mari.
- Nu! - Nici măcar nu e italian.
Nici măcar 0,3% italian?
ADN-ul provine în bună parte din Nigeria, Congo, Sierra Leone
și, în principal, din Africa de Vest.
Așa că tata era, de fapt…
50 sau 60 la sută negru.
- Toată viața m-am identificat drept alb. - Da.
Și așa credeam că sunt.
- Da. - Și nu sunt italian.
E o poveste frumoasă. Și acum vrei să înțelegi.
- E mișto. - Da.
După ce am aflat, am găsit cărți și citesc despre cultura ghaneză și cea nigeriană.
Ce tare!
Mă trag în bună parte din Africa de Vest.
Sunt multe culturi în acea zonă despre care am acum ocazia să învăț.
- Da. - Mi se pare fascinant.
- Ce tare! - Nu?
E o experiență mișto pentru tine.
Mă bucur că vorbim despre asta,
pentru că lumea se schimbă și abia aștept să evolueze și mai mult,
dar noi am fost forțați să ne identificăm cu anumite categorii rigide.
Da.
În copilărie, ne dădeau diferite teste standardizate…
în care ne cereau să ne declarăm rasa și etnia.
- Da. - Și mi-a fost mereu neclar.
Serios?
Sunt de rasă mixtă. Mama e din Honduras.
Așa.
Părinții ei sunt din Honduras, dar sunt un cuplu interrasial.
Iar tatăl meu e afro-american.
Și are strămoși amerindieni Cherokee care…
Deci ești chiar corcită.
Sunt foarte corcită.
Oamenii au relații și se căsătoresc din motive egoiste.
Pentru că partenerii îi vor face mai buni,
ajutându-i să vadă totul într-o lumină nouă.
Dacă cineva te face mai bun, vei face și tu la fel.
Îți vei face partenerul să devină mai bun.
Eu nu mă voi mulțumi cu mai puțin de atât.
De acord.
Mă faci să cred cu adevărat că e bine pentru noi că am ajuns aici.
Mă faci să mă simt specială.
Și mă zăpăcești. Ești un dulcic.
Și ești un om foarte bun.
Să ai o discuție mișto în capsule e una, să simți ceva e alta.
- Da. - Dacă presupunem…
Cum să zic?
Știu ce simt, știu ce îmi spune instinctul
și mi-l voi urma, pentru că sunt sigur.
Când mă pun în genunchi și spun că te aleg pe tine,
vreau să n-ai niciun dubiu
că eu chiar te-am ales.
Da!
Uite!
Așa da! Bohdi!
Tim! Plutesc. Și iubesc.
Bună! Mâncare!
- Am pătura ta. - Și eu.
- O iau acasă. - Așa să faci.
Jucam biliard chiar înainte să vin aici.
Pătura era acolo. Când m-am întors, Bohdi o mirosea cu nesaț.
Și i-am zis: „Nu trage pe nas pătura soției mele!”
Da.
- Ce tare! - Foarte.
- Sunt încântată. - O să mâncăm, nu?
- Ar trebui. - Am scris o rugăciune.
Deci…
- Tyler, nu glumi! - Vorbesc serios.
- Am scris ceva. - Da.
„Doamne, mulțumim pentru mâncare, pentru că suntem sănătoși cât să mâncăm.
Mulțumim că ne-ai trezit azi, ca să ne putem vedea acum.
Și că ne-ai adus la acest experiment unic.
Îți mulțumesc că m-ai binecuvântat cu cineva atât de blând și bun.
Că mi-ai permis să fiu sigur cu Ashley.
Păzește-ne până când vom crea o relație de nezdruncinat!
Mulțumesc că mi-ai arătat cum e iubirea.
Sunt binecuvântat și vreau doar să-ți mulțumesc.
Mă rog în numele Tău. Amin!”
Amin! Doamne!
- Ce drăguț! - Da, eram…
Ce drăguț! Doamne!
Acum putem mânca. Hai să mâncăm! Arată bine.
M-ai emoționat. Scuze!
Fiecare se roagă cum vrea, dar eu mă sfiam să mă rog cu voce tare.
Eu vreau o relație în care să-mi fie ușor să vorbesc și să mă rog cu partenera mea.
Începem.
Credința m-a ajutat să trec prin multe, dar n-am avut pe nimeni cu care să mă rog.
N-am mai simțit așa ceva până acum. N-am avut nevoie să mă simt în siguranță.
De când sunt aici cu tine, simt că pot vorbi deschis,
îmi pot discuta trecutul fără să fiu judecat.
Și simt că putem să discutăm fără să ne certăm.
Vreau să mă bucur de asta și în viitor.
Îmi place că ești consecvent, sincer și nu vrei să pari altfel decât ești.
Ai venit și ai zis: „Îmi pare rău, am emoții. Așa sunt eu.”
Le spuneam băieților: „N-am idee cum arată.”
- Nu. - Și chiar nu-mi pasă.
Știu ce sentimente am.
Indiferent cu cine voi sfârși, vreau să fim pe vecie foarte apropiați.
Mișto!
Ești gata să asculți muzică?
- Da. - Da.
Am gusturi muzicale eclectice.
Ascult și country, și muzică alternativă.
Anii '90 și începutul anilor 2000. R&B e muzica mea preferată.
Nu se sfiau să vorbească despre dragoste.
Dar să știi, am ales și melodii siropoase.
- Și eu. - Bine, sunt gata.
Să-i dăm drumul!
Ni se spune să găsim pe cineva Care ne va completa
Mi-e inima plină Mi-e decizia deplină
Să știi că așa știu Că noi ne-am ales
Doamne, ce-mi place melodia asta!
- Asculți? - Da.
Te iubesc mult.
Să știi că ești în siguranță.
Orice s-ar întâmpla aici…
te voi sprijini mereu.
Te voi susține toată viața.
Uneori, când inimile se vindecă
O iei încet, nu te grăbești
Ești gata?
E o scară abruptă
- Te simți bine? - Da.
Frate!
Incredibil!
Miroase pătura!
E ca și cum te îmbrățișez eu.
Șterge-ți lacrimile cu pătura!
- Nu sunt plângăcioasă, dar acum… - Mi-am dat seama. Crede-mă!
La ce te gândești?
Simt că aici pot găsi tot ceea ce îmi doresc pe termen lung.
Așa e, poți. Vezi peretele ăla mic și albastru?
E dincolo de perete.
Tyler!
Ashley!
Cine știa că azi se va întâmpla așa ceva?
Eu nu știam.
Pe cuvânt că nu-mi pasă ce e de partea cealaltă a peretelui.
100%.
Fiindcă ne vom căsători.
Sunt emoționată și o să plâng.
De bucurie. A scris o rugăciune, ca o binecuvântare a relației noastre.
- Te iubește. - Abordăm viitorul, încrederea și…
Și mă întrebam: „Visez sau cum?”
- Ce se întâmplă? - „Sigur e un vis.”
- E un om bun. Te iubește. - Doamne!
- Mă bucur pentru tine! - E incredibil!
Doamne!
Așa merge un bărbat îndrăgostit.
Îmi doream să fiu iubită așa cum sunt,
dar nu îmi doream neapărat un soț.
Nu aveam nevoie de un soț, dar îmi doream un suflet-pereche.
Nu m-am mai simțit niciodată așa.
E…
E de nedescris și fără precedent.
E uimitor. E…
Mă topesc de fiecare dată când îi aud vocea și…
E greu de descris cât sunt de fericit când sunt cu ea.
Taylor e inteligentă, grijulie, atentă, plină de pasiune.
E foarte dulce și foarte…
Tot ce spune îmi merge la suflet.
E incredibil.
Cunoscând-o pe Taylor și știind ce femeie extraordinară este,
faptul că îmi împărtășește sentimentele…
mi se pare incredibil.
Am fost foarte atentă și m-am asigurat că nu dau niciun indiciu despre cum arăt.
Abia aștept să văd cum crede el că arăt.
Uit întruna că e parte din experiment.
Aseară m-am gândit: „Doamne!”
Iar azi am început să am emoții.
Dar abia aștept să-l văd.
Cred că nu contează cum arătăm.
Când am decis să nu-i spun numele mamei mele
pentru că ar fi fost un indiciu despre etnia mea,
am vrut ca Garrett să ajungă să simtă
că trăsăturile mele sufletești sunt cele care îl atrag.
Felul în care mă face să mă simt e de-a dreptul incredibil.
Sunt foarte fericită.
Nimeni nu se logodește așa. Nu poți reproduce contextul.
Până să vin aici,
eram într-o etapă a vieții când nu credeam că-mi voi mai găsi vreodată perechea.
Nu găseam pe cineva de care să mă leg atât de profund și de pasional.
Și…
acum am găsit.
Eu și Taylor am exclus cu strictețe orice referire la cum arătăm, deci…
Știe că sunt alb. Nu știe altceva despre mine și nu știu nimic despre ea.
Nu m-am gândit la asta până acum,
dar nu-mi pasă că nu știu de ce etnie e Taylor.
Cumva, experimentul ne obligă să ne căsătorim așa cum e menit să o faci.
Să nu te iei după cum arată cineva, ci după trăsăturile sufletești.
Și cred că dragostea mea pentru Taylor
e atât de puternică, încât nu va conta cum arată.
Subtitrarea: George Georgescu