Taylor má hru.
Dokonalý manžel, ale… všude chodí bez bot.
- Vezmeš si ho? - Ne.
Ne.
- Vzala bych si ho. - Jo?
- Budeme špinaví hipíci. - Bez bot?
Promyslela bych to.
Dokonalý manžel, ale neumí číst.
A ty: „Přečtu menu nahlas pro oba, v pohodě.“
Dokonalý manžel, ale…
jsi jeho pátá žena.
Dostal spoustu lekcí, je…
Ano, Taylor!
Jak ta manželství skončila, rozvod nebo smrt?
Jo.
Zásadní otázka.
Všechny musí být naživu. Mám hranice.
LÁSKA JE SLEPÁ
Mně se nelíbí jen tak někdo.
A pokaždé, když se zamiluju do nějakého kluka,
tak máme během prvního rande naprosto neskutečnou chemii.
Mám pocit, že ho znám. Chemie.
A po několika měsících „nejsme kompatibilní.“
Tady je kompatibilita to zásadní.
Mám určitý typ mužů, kteří se mi líbí.
Jsou sexy.
Rayi, vypadáš jako celebrita.
- Ustup, Nicku Lachey. - To je ta brada.
Když má silné paže, jsem z toho docela na větvi.
Opakuje se to. Vzhled je na prvním místě.
Jsem tu, abych… nesoudila knihu podle obalu.
Ahoj.
- Kdo je to? - Tady je Monica. Kdo je tam?
Tady je Stephen.
- Stephen! - Ahoj!
Ještě jsem se tě neptala, kdy byl tvůj poslední vážný vztah?
Dva, dva a půl roku.
Jak byl dlouhý?
- Dva roky. - Dva roky.
Můžu říct, že to byl můj nejzdravější vztah,
plný komunikace.
- Skvělý. - Jo.
Komunikace a emoční inteligence je zásadní.
Pro mě taky.
I když mi řekneš, že jsi v pohodě,
- poznám, že nejsi a chci slyšet pocity. - Skvělý.
Budeme o tom mluvit a přijdeme na to.
Ať už je to vztah, manželství, práce,
o pocitech musíš mluvit.
Přemýšlím o manželství, co jsem se naučila, co hledám.
Musí být dost sebejistý, aby věděl,
že je v pořádku a normální mít špatný den
a chci někoho, kdo neočekává dokonalost,
protože je to vyčerpávající.
- Můžu ti teď něco říct? - Jo.
Chci někoho, kdo se nebojí být nedokonalý
a nebojí se mi říct, když se mi něco nepovede.
- To dělá věci krásnými. - Souhlasím.
Já věřím tomuhle:
Někdo se ti líbí proto, jaké má vlastnosti,
ale miluješ ho pro jeho chyby.
Vždycky mě přitahovaly… nedostatky.
- Věř mi, byl jsem na tom stejně. - Mentálně. Jo.
Když už o tom mluvíme, můj poslední vztah byl…
Tak jo.
Řeknu ti něco, na co nejsem moc pyšný.
Ale nosím tenhle cejch a myslím, že je důležité být upřímný.
Jo.
Budeme mluvit o podvádění.
Ano.
Technicky držím titul nevěrníka.
Zároveň jsem byl několikrát podvedený.
Chodil jsem tehdy s tím člověkem a byl přesvědčený o tom,
že si ji nezasloužím.
Každý vnímá nevěru jinak.
Pro někoho je to, když se na někoho třeba podíváš.
Pro někoho je to ten samotný fyzický akt.
A já jsem, jako idiot, psal zprávy holce
a byl tam jasný záměr flirtovat.
V tu chvíli citově podvádíš.
Byl jsem přistižen, což jsem čekal. Byl jsem ze sebe velmi zklamaný.
- Moc mě to mrzí. - Prošli jsme terapií.
Vyřešili jsme to, tyhle věci aktivně řeším na terapii.
Mimochodem, vážím si toho, že mi tohle říkáš.
Chci, abys měl pocit, že mi můžeš říct všechno.
Jsme jenom lidé. Je mi 36, nevidím svět černobíle.
Jasně.
Sama jsem se musela vyrovnávat s nevěrou, což bylo…
Bylo to fakt hnusné a hodně zlé.
A i v takových situacích jsem vždy našla cestu k odpuštění.
Je to fakt hroznej pocit, ale vzejde z toho něco dobrého.
- Podívej, kde jsi teď. - Ano.
Jak mluvíš o tom, že jsi na sebe byl naštvaný.
Vážím si toho, myslím, že jsi na sebe byl přísný.
Bylo to… Jo, bylo to na hovno.
Ještě tě na chvíli zastavím,
protože tě fakt chci vzít na rande.
- Vážně? - Ano.
Za to moc děkuju. Taky s tebou chci jít na rande.
Bože, to bude těžký.
Zamilován.
Cítíš se špatně kvůli tomu, co jsi musela udělat,
nebo toho spíš lituješ?
Já nevím. Asi toho trochu lituju.
Nick říkal: „Jsi můj člověk. Představoval jsem si, že budeš moje žena.“
„Jsi tak výjimečná.“
„Pokud to cítíš s někým silněji,
najdeš někoho výjimečného,
protože jsi krásná skrz naskrz, já bych udělal cokoli,
ale ty nechceš.“
- Co mi uniklo? - Řekl, že odejde.
- Odešel. - Odešel?
„Nemám co říct.“
Já nevěděla, co říct. Asi jsem to udělala špatně.
A pak přišla Brittany z toho rande s Leem.
Já se zabiju.
Byla rozhozená, protože se rozešla s Nickem D.
Nick se dnes vrátí domů a první věc, kterou udělá?
- Najde nás na Instagramu. - Jo.
Bude psát ženským návrhy a posílat nahý fotky.
Nejspíš. Je v pohodě.
Ani nevím, jestli je Nick pryč, ale už jsem požádala o rande s ním.
Byl to stresující den.
Myslím, že všichni jsou dneska trochu emocionálně rozhození.
- Co se stalo? - Všichni zjistili, kdo s kým chodí.
Bylo to fakt zlý.
Cože?
Řekla jsem tvoje jméno.
A pak to očividně slyšel někdo další z tvého seznamu.
Tohle bylo…
Hned po našem dnešním rande.
Ksakru.
Já bych tohle nikdy v životě neřekla.
Hlavně proto, že velice věřím v negativní energii,
oči ďábla a žárlivost a…
Tohle vůbec nechci
promítat do toho, co tady dělám, víš?
Jo. Taky dám na ďáblovo oko.
A vůbec se na tebe nezlobím. Jsi ke mně upřímná.
Toho si opravdu vážím.
V téhle fázi je asi nevyhnutelné,
že lidé začnou zjišťovat.
Jo.
Upřímně? Chci se soustředit jen na tebe a sebe.
Jsem do tebe zamilovanej.
Jako… Vážně.
To je dobře.
Promiň, já…
Možná bych měla jít domů. Mám smutnou náladu.
Proč?
Nevím.
To nic.
Brittany, nebudu lhát.
Používat to slovo na „L“ považuju za posvátnou věc.
Vážně se do tebe zamilovávám.
Bojím se ho teď použít,
ale mám pocit, že to udělám.
Vím, že mám velké štěstí, že jsem tu našel hned dva lidi,
rozhodně nad tím nechci žehrat, protože pro vás je to těžší.
Prostě to nějak je.
Budu v pořádku.
Nebudu nikoho prosit, aby se mnou byl.
- Já vím. - To by se nikdy nestalo.
Takže je to jen na tobě.
Je to na prd, ale buď budu šťastná, nebo smutná.
Je to na tobě, kámo.
Já vím.
Nevím, co říct, Brittany. Na dnešní rande nikdy nezapomenu.
Proč?
To, cos řekla, bylo velice odvážné a otevřené.
Moc se mi na tobě líbí, že jsi se mnou tak otevřená.
Chci, aby ses nebála vedle mě brečet a tak.
Navždy zůstaneš v mé paměti.
Napořád.
Co kdybych prostě zmizela?
Ježiši.
- To by mi zlomilo srdce. - Dobře.
Něco ti řeknu a myslím to vážně.
Když jsem s tebou, jsi jediná holka.
Nechci to hrát na dvě strany.
- O to se nesnažím. - Ale taky ne… Já to věděla.
Já jsem hodně intuitivní člověk, takže jsem to už věděla.
A dnes se to jenom potvrdilo.
Protože tě už znám a vím, jakou máš povahu,
tak jsem věděla, že budeš mít…
na každého seznam pro a proti.
Věděla jsem, že bys neměl jen jednu.
Máš pravdu. Jsi fakt chytrá.
Jsem velmi chytrá.
Jsi. Víš co?
Vsadím se, že díky tvému hlasu
a díky tomu, jaký z tebe mám pocit,
tě lidi často považují za hloupou,
ale myslím, že tě podceňují.
- Přesně. - To je nenápadná superschopnost.
Podle mě je to vlastně fakt chytré.
„Ať si myslí, že je hloupá, aspoň toho využiju.“
Jo.
Něco ti řeknu.
Před naším dnešním rande… Budu upřímný,
byla jsi fakt… byla jsi moje dvojka.
A po našem dnešním rande jste úplně zcela upřímně
obě číslo jedna.
- Obě jsme jednička? - Ano.
Nevím, jestli se teď cítíš líp, nebo ještě hůř, když to víš.
Zpátky to vzít nemůžu, ale je to pravda.
A je to děsivé.
Mám tady dva vztahy a já o tom tady nechci ani mluvit,
ale když jsi o tom sama začala,
nechci to ignorovat.
Nechodím jen s tebou.
Jo.
Kdyby mi to někdo řekl, že se se s tebou zítra zasnoubím a vezmu si tě,
měl bych z toho šílenou radost.
Myslím to vážně.
Fakt si umím představit, že bych si tě vzal,
že bych s tebou byl zasnoubený a žili bychom skvělý život.
A zamilovávám se do tebe.
Ale pak je tu ještě někdo.
- Škoda, že… Jo. - To nic.
Jsem tu pro tebe. Vážně.
Držím polštář a předstírám, že jsi to ty.
Vážím si toho, ale…
Nevím.
Umíš si mě představit za manžela?
Jo.
Kurva. Já vím, já taky.
Do prčic.
Co na to mám říct?
Jen tu sedím s tváří v dlaních.
Je to na hovno, jako…
Já…
Věděla jsem, že se to stane.
Já vím.
Bože.
Ahoj.
NICK D, 28 REALITNÍ MAKLÉŘ
Asi přicházím o rozum.
To my oba.
Musím ti říct, že jsem dnes nebyla v pohodě.
Jak to?
- Kvůli tomu, co jsem udělala! - To s námi?
Ano.
Myslíš, že ses špatně rozhodla?
Samozřejmě! Začínám šílet. Nevím, kde mi hlava stojí.
Myslel jsem, že jsme si jistí.
Dnes ráno ses rozhodla. Bylo to jasné.
Bála ses, že to nebude fungovat.
A já to chápu. Jsi úžasná.
Budeš pro někoho skvělá manželka,
ale bolelo mě to.
Opravdu mě to zranilo.
Já vím a moc mě to mrzí.
Asi jsem ti ublížila, abys mi neublížil ty,
což je velmi sobecké.
Všichni mi říkali, ať to s tebou ukončím.
„Dobře, tak já to udělám.“
Takže lidi ti řekli, abys to se mnou ukončila?
A ty jsi je poslechla?
Jo, tak nějak.
Vůbec nevím, co dělám.
Nevím, co cítím.
Nevíš, jaký z nás máš pocit?
Bojím se toho, že ze mě budeš zklamaný.
Jsi velmi sebevědomý člověk.
Bojím se toho, že si vedle tvého sebevědomí nebudu věřit.
Nevím.
- Víš, co to je? - Co je to?
Myslím… Nevím proč.
Jen si myslím…
Že mi zlomíš srdce.
- Proč… - Já nevím! To je ten problém.
Říkáš vše správně, ale mám pocit, že mi ublížíš.
Neříkám všechno správně. Nejsem dokonalý. Říkal jsem ti to.
Zníš dokonale.
Možná zním sebejistě, možná říkám správné věci,
ale já se taky bojím.
Co když se ti nebudu líbit?
Co když se nebudu líbit já tobě?
Taky mám obavy.
- Platí to pro oba. - Já vím.
Platí to pro oba. Říkal jsem, že jsem v pohodě s tím, kým jsi.
Upřímně to tak cítím.
A chci tě. Moc tě chci.
- Musíš mi dát šanci. - Já vím.
- Chceš se mnou dál mluvit? - Ano!
- Proto jsem tady. - Jsem tady.
- Začíná to být intenzivní. - Jo.
Předpokládám, že víš, s kým tu ještě chodím.
Jo. Byla to naprostá nehoda. Nechtěla.
Jednou jsme to zjistit museli. Já nevím.
Je to hrozně těžké.
- Mám s tebou silný vztah. - Jo.
Ale lhal bych, kdybych řekl, že nemám silný vztah i s ní.
- Jo. - A… obě jste úžasné.
A… myslím, že kdybych byl teď v této pozici…
- Jo. - "Leo, podívej se na sebe.
Ty seš teda kanec.“ Vůbec se tak necítím.
Je to těžké. Chci plně prozkoumat oba vztahy.
Proto jsme tady.
To tady máš dělat. Přijít na to.
Ty tomu opravdu rozumíš.
Pokud se máme vzít, tak o sobě musíme zjistit všechno.
Nikdy o tobě nezjistím všechno.
To je jedna z věcí, které mě na tobě baví.
Pořád mi připadá divné, že jsi na druhé straně té zdi.
Já vím.
A jsem překvapený, jak dobře se známe.
- A neviděli jsme se. - Já vím.
Je mi úplně jedno, jak vypadáš.
Chci jen být s tebou.
- Víš? - Ano.
Chci se s tebou bavit, přitulit se a mít s tebou sex,
políbit tě, pobavit se s tebou a jít plavat…
Víš, co myslím? Chci s tebou něco dělat.
- Jo. - Je to skutečné, já vím.
Přesně, jak jsi říkal, dva spřízněné plameny.
Hele, jak jsme sladcí.
- Těším se na tebe. - Bude se mi o tobě zdát.
To doufám.
- Ahoj, zlato. - Ahoj!
Jak se máš? Proboha. Podívej.
Koukej na to!
- Dostal jsem kytku? - Jo!
- Cože? - Je to avokádo.
Kecáš. No to se podívejme!
Nikdy jsem nepěstoval avokádo. Super.
To jsem ráda.
Vzpomněla jsem si, jak jsme mluvili o tom, že chceme mít
rostliny a stromy.
Pokojová rostlina by byla snadné řešení, ale já jsem chtěla,
aby to byla rostlina, která… tak trochu vypovídá o mně.
Hrozně se mi líbila představa, že za pět až sedm let
začne to avokádo mít další avokáda.
A to je taky doba, kdy chci mít děti.
A kdo by neměl rád avokáda?
Věřím, že každý.
- To je super. - Mám tady med.
Jo, od táty. Randyho světově proslulý med.
To je od jeho včel z farmy.
Med používám jako tajnou přísadu pikantní margarity.
Pěkný. Tu bych si dal.
- Mám z nás dobrý pocit, takže… - To je dobře.
Těším se na další rozhovory o důležitých věcech.
Chceš dneska probrat něco konkrétního…
Otázky? O pár věcech jsem přemýšlel.
Říkala jsi, že ten strom bude mít za pět až deset let avokáda
a že to ty chceš mít děti.
Pět až deset let je dlouhá doba. To je to první, co mě napadlo.
Chtěl bych dřív.
- Řekla jsem pět až sedm. - Dobře.
Je to dlouhá doba, ale…
Není to zásadní problém, ale chci probrat kompromis.
Jo, ale nemyslím, že tady musíme dělat kompromis.
Vždycky jsem si říkala, že manželství a zamilování se
a pořizování si dětí, to pro mě bylo vždycky něco,
co jsem cíleně oddalovala, protože jsem se bála,
že bych se mohla hnát do něčeho…
kde budu dělat kompromisy v čase,
nebo nějakým způsobem obětovat svou nezávislost.
Ale mám pocit, že s tebou
jsem z toho nadšená.
Mám pocit, že teď žiju skvěle.
Ne, že by to nemohlo být ještě lepší,
ale myslím si, že s tebou to bude dávat větší smysl.
Myslím, že spolu zažijeme věci,
o kterých jsme vždycky snili.
Zní to jako naprosté klišé, ale myslím to fakt vážně.
Zní to dobře.
Kdy mě požádáš, abych byla tvoje holka?
Taylor, budeš moje holka?
- Ne. - Ne?
Máš dvě hodiny na překecání.
Pokud jsem tě ještě nepřesvědčil, máme problém.
Ještě pořád jsem trochu hořká z toho, že mě spojuješ se Shrekem.
Máme se zasnoubit a ty hraješ nedostupnou.
Nedám ti to zadarmo, to je celé.
- Oprava. - Tak takhle.
Nechci odsud odejít, aniž bys byla moje holka.
Teď jsme v nevztahu.
Ale žádní přátelé s výhodami.
Slyšíš, Nicku Lachey? Vůbec první nevztah z buněk.
- Fakt si to užívám. - Já taky.
Vážně si tě vážím a vidím tě jako svého životního partnera.
Já taky.
Jaké to podle tebe bude, až mě poprvé uvidíš?
Bude to šok, protože nevím, jak vypadáš.
Asi se budu usmívat jako nějaký pako.
Asi tě hned políbím.
- S tím souhlasím. - Dobře.
Pokud se stanu tvou přítelkyní.
Ježiši.
Bojíš se…
Dělá si starosti, jak vypadám?
Ne.
Jen doufám, že jsem vyšší než ty.
Jo, to by byl hodně zvláštní zážitek.
Kdyby ses mi hnusil?
Ne. Nejsem si jistý. To bude…
Dělám si srandu.
Je to logická obava,
protože lidem opravdu záleží na vzhledu.
Prostě… Je to tak.
Hlavně na seznamkách jsou jen fotky.
A když se bavíš s kamarády a vyprávíš jim,
s kým se teď stýkáš, tak ti jako první řeknou:
„Ukaž mi fotku.“
Mám pocit, že jsme tak nastavení společností,
ať je to správné, či ne.
A já osobně chci, aby mě má partnerka považovala za atraktivního.
Po tom toužím. Proto cvičím.
Chceš jim připadat atraktivní.
Ale někteří si chemicky nesednou.
Tohle je ta neznámá tohohle pořadu.
Takže je to obrovské riziko pro nás oba.
Ale…
Chci to s tebou.
Je to riziko, které přijímáme.
A taky se snažím přijít na to, jak tě přemluvit, abys byla moje holka.
Jaké květiny máš nejradši?
Uvítám každou, kterou dostanu, takže…
- Nemáš oblíbené? - Slunečnice.
Vlastně jsem si to myslel. Ty miluje moje máma.
Mám rád slunečnice.
Ještě jsme si neřekli, že se milujeme, co?
Já už to v sobě dlouho držím, ale…
nevím, jak zareaguju, pokud to nebudeš opětovat.
Zase ta zranitelnost, co? Mám tě moc rád, zlato.
- G? - Jo.
- Seš fajn. - Sklapni.
- Těším se na tebe. - Já taky.
- Dobrou noc. - Ahoj.
Haló!
- Ahoj! Koho tam máme? - Marissu.
- Marissa! - Bohdane!
Jo!
To se mi líbí!
V reálném světě si o mně lidi určitě dělali závěry.
Vypadám jako stereotypní běloch.
Předpokládají, že jsem nějaký frajírek, který dostal práci,
protože jeho rodiče mají konexe.
A asi nemá žádnou hloubku.
Tak to ale není.
Jsem z Ukrajiny.
Přestěhovali jsme se, když mi byly dva.
Krátce poté můj biologický otec zemřel.
Vychoval mě nevlastní otec, Filipínec.
Je to můj hrdina.
Je mi inspirací pro to, jakým chci být člověkem.
Jsem jako cibule. Mám spoustu vrstev.
Takže soudit podle jedné vrstvy je směšné.
Proboha. Jak to jde?
Moc se těším na tenhle rozhovor.
Včera večer jsem si to s tebou strašně užil.
Jo! Já taky!
Včerejší den s tebou byl úžasný a pak jsem si před spaním četl.
Počkej!
Zrovna jsem chtěla říct, že jsem před spaním četla.
- Dvojčata! - Co čteš?
Čtu takovou jednu trochu nerdskou knížku.
Je to fantasy.
- Mluvili jsme o tom? - Ne.
- Čtu fantasy! Vlastně nic jiného! - Vážně?
- Četl jsi Pána prstenů? Dobře. - Jo.
Mám tetování Harryho Pottera. Znáš?
Miluju, že máš tetování… Četl jsem všechny.
Chtěla bych do těch světů utéct.
Útěk? Páni. Dobře.
Když jsi na párty, jaká je tvoje historka?
Klidně můžu začít.
- Ty první. - Žádný problém.
V roce 2010 jsem byl u námořní pěchoty, a byli jsme v Kuvajtu.
A zrovna probíhal jeden trénink
uprostřed pouště, kde jsme byli 30 až 40 dní.
Spali jsme pod hvězdami, stany.
Nikde nic. Všude poušť.
A najednou vidíme na obzoru velbloudy. Stovky velbloudů.
„Jsem uprostřed pouště. Chci fotku s velbloudy.“
- Dobře. - A jeden můj kamarád…
Byl z toho nervózní.
„Ne, kámo. Jsou nebezpeční.“
Velbloudi? Nebezpeční?
Co udělá, plivne na mě? No a?
Vyberu si toho největšího, jdu k němu.
Jeho hrb byl ve výšce tak 2,5 až 3 metry.
Největší velbloud, jakého jsem kdy viděl.
Vytáhnu foťák a začnu fotit.
Pak zvednu oči od foťáku a velbloud mi zírá do očí.
Tak mu taky koukám do očí.
A nechci zrak odvrátit.
- Když bych to udělal… - Tak jsi ten slabší.
Přesně. On udělá krok dopředu a já udělám krok vzad.
Udělá další krok a začne syčet.
Znělo to jako zvuky nějakého démona.
A rozběhne se.
Tak se otočím a zdrhám.
A najednou cítím, jak mě něco udeří zezadu do hlavy.
Padám obličejem k zemi.
Okamžitě se převalím a podívám nahoru.
Velbloud je na zadních
s předníma nohama ve vzduchu a jde ke mně.
- Panebože! - Doslova se mě snaží zadupat.
„Sakra. Je po mně.“
Byl jsem u námořní pěchoty, zažil dvě války a mámě přijde dopis,
nebo jí zavolají, že mě zabil velbloud.
Cítím vibrace jeho kopyt. Tak blízko to bylo.
A pak zafuněl, udělal divný zvuk a nechal nás být.
Celou dobu jsem z toho byl v háji.
Cítil jsem, že smrt je fakt blízko.
- Umřel bys! - Určitě.
Takový pocit jsem pak zažil až na Ukrajině,
to jsem taky myslel, že umřu,
byl to úplně stejný pocit.
Povíš mi něco o tobě a Ukrajině?
Jasně. Možná si pamatuješ, že jsem z Ukrajiny a když začala válka,
věděl jsem, že musím jít.
V práci jsem řekl, že končím, že jedu na Ukrajinu.
Říkal jsem si, že pocházím z Ukrajiny,
mám ukrajinskou rodinu, nemám ženu ani děti,
mám zkušenosti z armády, kdo jiný by tam měl jít?
V práci se zachovali úžasně.
Řekli, ať nedávám výpověď.
Řekli, ať si vezmu veškerý čas, který potřebuju.
Kamarádi přiletěli pomoct s přípravou.
V práci pro mě vybrali i peníze,
abych měl na výbavu.
Volal jsem rodičům a hrozně jsem se bál jim to říct.
Řekli…
„Čekali jsme, až nám zavoláš.“
„Věděli jsme, že to uděláš,“ a…
Hrozně mě poctilo, že o mně smýšleli tak hezky.
- Jo. - Že čekali, že…
- Dej mi chvilku. - To nic. Nespěchej.
Opravdu mě to dojalo…
že si to mysleli.
Pomohlo mi hrozně moc lidí a já měl pocit, že si to ani nezasloužím.
- Zasloužil sis to. - Nezasloužím si pomoc.
Zasloužil sis veškerou podporu. To je velká věc.
Zaprvé, je to děsivé.
Jo, bylo to děsivé, na milion procent.
Bylo mi 33 let, když jsem odjel.
Věděl jsem, co mě čeká.
Nejel jsem tam s tím, že budu jako Rambo,
přijedu tam a vyhraju jim válku. Vím, jak to chodí.
Myslel jsem jenom na ty 19leté děti,
možná ještě mladší,
kteří neměli žádný výcvik a byli…
Nebylo co řešit.
Vím, že jsem měl na výběr.
Nemusel jsem jít, ale vnitřně jsem neměl na výběr.
Jako někdo, kdo byl v armádě,
chápu tu čest, odhodlání a zásadovost.
A je očividné, že máš kolem sebe skvělé lidi,
kteří tě mají rádi a podporují tě,
protože vypadáš jako dobrý člověk.
- Děkuju. Vážím si toho. - Takže…
Promiň.
Dobře.
Co tvoje párty historka, Marisso?
Já nevím. Jak mám na tohle navázat?
Něčím veselým?
Dobře, zkusím vymyslet něco, co nebude hloupost.
- Může to být hloupé. - Ne!
- Nechci, abys věděl něco hloupého. - Proč ne?
Aby sis nemyslel, že jsem hloupá!
Studuješ práva. Nemyslím si, že jsi hloupá.
Dobře, mám úkol.
Promyslím to a příště ti povím nějakou historku jako o velbloudovi.
- Ale bude moje. - Píšu ti domácí úkol.
- Bože! Co jste zač, profesore? - „Dlužíš mi…“
Dobře. Domácí úkol.
- Dobře, takže pokecáme zítra? Určitě? - Rozhodně.
- Stopro. - Stopro.
- Ahoj. - Ahoj.
PÁNSKÝ PŘÍBYTEK
Tolik zajímavého seznamování a randění jsem nezažil
už pěkně dlouho.
- Jsem připravený najít lásku, tak… - Jasně.
Já jsem byl dost skeptický a najednou…
Jsme tady.
- Sakra, brácho. - Neustále mi to jede v hlavě.
Brácho, nemůžu ani spát.
Zavřu oči a všechny moje sny se točí jenom kolem schůzek.
- Jo. - Chci jít na další rande.
Zajímá mě, co se stane.
Určitě dojde i na milostné trojúhelníky.
Výběr se začne zužovat
a budou tam holky, které se budou rozhodovat mezi dvěma.
- Někdo odejde se zlomeným srdcem. - Jo.
Chápeš mě?
To by bylo těžké.
Jo.
Ahoj.
Haló?
Ramses!
- To je Marissa, že? - Si piš!
Si piš, holka!
- Jaký máš večer? - Dobrý! Dělal jsem kliky.
- Kliky? - Jo!
- Panebože. - Trochu jsme si zacvičili.
- Takže… - Samozřejmě.
Pár kliků a to mě hned probralo.
Dobře! Takže nejdřív jsem ti chtěla poděkovat.
Poděkovat?
- Díky za minulé rande. - Mně?
Bylo to příjemné. Můžu se s tebou bavit o všem.
To moc rád slyším.
Jo. Cítila jsem se příjemně.
Vím, že jsme v bodě,
kdy se náš výběr začíná zužovat.
Jo! Zužujeme to.
Zbývá ještě čas, ale…
Jen jsem ti chtěl říct, že na tebe hodně myslím a že jsi
nějakou dobu moje jednička.
- Jak to máš ty? - Vždycky s tebou ráda mluvím.
A očividně jsem ještě otevřená i ostatním vztahům.
Jistě.
Ale řekla bych, že si tu rozumím se dvěma kluky.
- Jo. - Na jiné úrovni.
Ale je děsivé pomyslet…
Řekněme, že si rozumíme se dvěma lidmi.
- A pak si jednoho vybereš. - Musíš si vybrat.
- Možná skončím v milostném trojúhelníku. - Bože!
- Hlavně, ať nejsem ta druhá holka! - Ne!
Ne myslím to tak, že ty budeš mít dva kluky.
Já nevím.
A říkal jsem si, že by mi bylo jedno, kdyby někdo
měl rád jiného.
- Jo, ale není… - A pořád je mi to jedno.
Protože pokud se nám líbí stejná holka,
tak záleží na rozhodnutí každého.
Každý se musí rozhodnout sám.
- Jo. - Víš, že jsem byl ženatý?
- Jo. - Byla to moje láska ze střední.
Naše rodina je věřící.
To byla jedna věc, kterou jsme měli společnou.
Byl jsem ženatý 4,5 roku, odcházel jsem od křesťanství
a náboženství.
Snažili jsme se to ustát, ale nakonec nám to nevyšlo.
- Jsi s ní pořád v kontaktu? - Ne.
Umím být tak empatický, ale pak vůči sobě samotnému
jsem hrozný a děsně se kritizuju.
- Dobře. - Nic mi není dost.
Asi to pramení z toho, že byl můj táta velmi kritický.
Nic pro něj nebylo dost dobré.
A myslím, že se to přeneslo i do mojí dospělosti.
Jo.
Když se moji rodiče rozvedli, táta odešel a vůbec nepomáhal.
- Mámě zbyly čtyři děti. - Jo.
Byli jsme na sociálních dávkách a pár let opravdu chudí.
Přišlo mi do života hodně lidí,
kteří mi opravdu pomohli utvářet můj pohled na svět
a ukázali mi zážitky,
kteří asi lidé v mém socioekonomickém postavení…
- Demografickém. - Jo, svět…
Jo, zkušenosti.
Něco tak prostého jako třeba když mě trenér volejbalu
vzal mě do Disney parku.
- Vím, že to zní hloupě. - Ne, to je neuvěřitelné.
- A za to jsem neskutečně vděčná. - Jo.
A já se snažím dávat zpět.
Dávám bezdomovcům a vím, že dost lidí je proti.
Já dávám.
Já jsem neskutečně vděčný za to,
že mám hodně blízkou skupinu přátel.
Jsou jako rodina.
A jsou skvělými příklady
zdravé maskulinity.
A jak má vypadat dobrej chlap.
Vyjadřovat svoje emoce a vědět, co jsem zač
a neřešit, co si o mně myslí ostatní.
Jaký na mě mají názor.
Myslím, že od mužů se očekává opravdu hodně
a společnost o nich má představu.
Jsem rád, že tohle kolem sebe mám.
Tvoji kamarádi zní opravdu super.
Musím říct, že se mi na tobě hrozně líbí,
jak přirozeně mluvíš o genderových rolích,
jak si uvědomuješ toxickou maskulinitu a jak se snažíš jít jiným směrem.
To je fakt atraktivní.
Jo, mě ta tradiční očekávání prostě nezajímají,
maskulinita je mi ukradená.
Mužnost je to, co sám udělám.
Tohle se mi strašně líbí a ty ani netušíš, jak moc.
Jsem zvyklá na mužné chlapy z armády.
Rozumím. To dává smysl.
Je to zajímavé, protože pořád je to něco…
Přitahuje mě to, chodila jsem s nimi.
Tak jaký je tvůj typ?
- Nemám fyzický typ. - Dobře.
A co když bych měřil 165 centimetrů?
- To je v pohodě. - Vážně?
Neodmítnu chlapa jen kvůli tomu, jak je vysoký.
- Dobře! Ne, jen mě to zajímalo. - Jako…
Fyzický vzhled neřeším.
Spíš, jak se s nimi cítím a jak si rozumíme.
Obvykle chodím s chytrými kluky.
Tři roky jsem chodila s podporovatelem Trumpa.
Sakra.
A pak jsem chodila s progresivním liberálem.
Beru lidi takové, jací jsou.
Řekněme, že tě požádám o ruku.
- Ale… - Panebože.
Potřebuju víc času.
- Potřebuješ víc času. - Víc času.
Necháme to pomalu dojít.
- Jo. - Ale ne moc pomalu.
S Garrettem používáme výraz „řízením osudu“.
Je to magnetický pocit, který se nedá popsat.
Taylor.
Kdybych měla scénář…
- Jsou tvoje? - Jo.
- Jak to víš? - Moje oblíbená květina.
Chtěla jsem, aby mě požádal, abych byla jeho holka.
To je pravda! Řekla jsi, ať pro tebe něco udělá.
Podívej, jak poslouchá.
„Taylor Morgan Krause, poznali jsme se ve druhé buňce
a od té chvíle…“
- Jasně, že ví, v jaké buňce jsme byli. - Samozřejmě.
„Mám pocit, že spolu chodíme měsíce
a budeme v tom pokračovat svým jedinečným způsobem,
těším se na další pokračování.
Tvůj zlaťák, Garrett. P.S. Budeš moje holka?“
„Budeš moje holka? Zaškrtni ano nebo ne!“
To je úžasný! To je fakt krásný!
- Možná. - Přinesu ti propisku.
Přinesu ti propisku, nebudeme ho trápit.
Tak jo.
Garrett mě fakt překvapuje.
Tohle je milý.
- Neskutečně milý. - Promyšlený.
Jsem z něj na větvi
a myslím, že rozhodně nejsme jen kamarádi.
Asi chce, abych se řídila pokyny.
Tohle bylo fakt milé.
Je to paráda.
- Můžu přivonět? - Jo.
Je to také…
Aha! To je lesk na rty?
- Nebo parfém? - To je parfém.
Můžu? Moc dobrý.
A taky feromony.
„Feromonový unisex parfémový olej.“
Ty jedna sprosťando.
- Já přišla připravená. - To teda jo. Máš všechno.
Všechno.
Ahoj.
- Moc jsem se na tebe těšila. - Já taky.
Já se na tebe těším pokaždé.
Když naše rande včera skončilo,
chtěl jsi mluvit o tom, proč ses přihlásil na univerzitu v Norfolku
a nikam jinam.
Chtěl jsem do Norfolku kvůli kapele.
Od malička jsem zpíval v kostele, přivedla mě k tomu máma.
Ale já i moje sestry jsme hráli na hudební nástroje.
Moje prostřední sestra byla skvělá zpěvačka a skladatelka.
Měli jsme klavír, já hrál na roh, sestra na trumpetu.
Šel jsem za hudebním stipendiem, ale ta škola neměla cíl.
Neměl jsem samé jedničky, nebyl jsem čestný student,
ale v testech jsem vždy dopadl skvěle.
- Jo. - Na vzdělávací systém
a na mou zkušenost s ním jsem vždycky hleděl tak trochu
s despektem,
protože vím, jaké to je, cítit se hloupě.
- Jo. - Vždy jsem školu nesnášel.
Ale rád jsem se učil.
Dal jsem se k námořnictvu.
- To jsem říkal, že? - Ano.
Do dnešního dne to považuju za své nejlepší rozhodnutí.
A odchod za to druhé nejlepší.
Měl jsem to tam rád a líbilo se mi, co mi to všechno dalo,
ale věděl jsem, že víc ze mě nikdy nebude.
Ocitnul jsem se na mnoha místech,
ani jsem nečekal, že by to bylo možné.
Díval jsem se zpříma do očí lidem,
kteří byli jinde a ani mi nepřipadali jako skuteční,
protože byli na jiné úrovni.
Nevím, kam směřuju, ale vím, že není nic, co bych nedokázal
a nikdo, komu se nemůžu podívat do očí.
Můj děda… Víš, co je Národ islámu?
Rozhodně.
On byl jejich národní tajemník.
- Dobře. - A měl hodně blízko
a spolupracoval s Elijahem Muhammadem.
A v tátově domě je fotka jeho a Muhammada Aliho.
- Ali je jeden z mých hrdinů. - Vážně?
Ano! Mám…
Mám v domě čtyři fotky Muhammada Aliho.
Můj děda hodně prosazoval, abych nešla na vysokou školu.
Ale já jsem šla, protože moji rodiče řekli,
že když mám známky, půjdu na vysokou.
Když ta chvíle ale nastala, neměli jsme peníze.
A já všema deseti podporuju vzdělání.
Ale zároveň to neznamená, že na školu jít musíš.
- Když mluvíme o Islámském národě… - Jo.
A taky o námořnictvu,
při jednom z mých posledních nasazení, jsem byl v Atlantském oceánu.
Na cestě z Norfolku ve Virginii do Senegalu.
To jsem byl poprvé na africkém kontinentu.
Tehdy jsem četl Autobiografii Malcolma X.
- Jo. - Začal jsem
přemýšlet o tom,
- že můžu být víc. - Jo.
Nevyrostla jsem jako muslimka.
Můj táta byl katolík, ale jeho táta byl součástí islámu.
Ptala jsem se ho, jakého je vyznání a on, že prostě věří v Boha.
To se mi hrozně líbí, protože když se podíváš na všechna náboženství,
najdeš tam hodně společných témat o lásce.
Rozhodně.
Chtěl bych ti o sobě říct víc.
- Jo! - A můj rodinný příběh.
Pro mě je to zvláštně osobní, hlavně ohledně sester,
protože moje děti nikdy nepoznají svoje tety.
Chci být schopen jim říct, jaká byla jejich teta.
„To jsme s tvojí tetou dělali, když nám bylo šest a sedm let.“
Nikdy nezapomenu, když starší sestra zemřela.
Neřekl jsi mi, co se stalo.
Měla lupus.
Přišla do nemocnice a už z ní neodešla.
Pamatuju si, že jsem byl u babičky
a čekal jsem, až se vrátí z nemocnice.
Pak mi babička řekla, že mě vyzvedne bratranec.
Přijel jsem do nemocnice a táta brečel.
V tu chvíli mi došlo, že se něco děje.
Jo.
Jestli něco z té noci nikdy nezapomenu,
tak to, že jsem předem věděl, že zemřela.
Moje máma vydávala takové zvuky, jaké jsem v životě neslyšel.
Bylo to primitivní a zvířecí.
To je moje máma, chápeš?
- Jako kdyby to nešlo z těla. - Jo.
Když zemřela, byli jsme tam s ní s mou druhou sestrou sami.
Měla třídní prsten
a sestra se jí ho snažila sundat,
ale měla oteklé prsty, tak to vůbec nešlo.
Pořád jsme se dohadovali, jestli to má udělat, nebo ne.
Byla to docela síla, ale…
Jsem rád, že to udělala a mám ho.
Ten prstýnek teď nosím na řetízku.
- Vážně? - Jo.
Mám školní prsten obou mých sester na řetízku.
Ale moje nejhezčí vzpomínky jsou přesným opakem.
Vlastně až do té chvíle byl můj život jako ze sitcomu.
Moji rodiče…
Nemohl jsem od nich chtít víc.
Když se podíváš na naše fotky, ani to nevypadá jako skutečnost.
Bylo to tak krásné a nevinné.
Nic bych neměnil.
Prostě normální sourozenecké věci.
- Jo. - Myslím na to…
Jak mě třeba moje sestry zamykaly před domem v prádle.
- Krásné dětství. - Jo.
Vážně. A za nic na světě bych ho nevyměnil.
Jo.
- Díky za sdílení. - Jo. Díky za poslouchání.
Řeknu něco, na co jsem myslel,
ale nikomu jsem to neřekl nahlas.
Co?
Mám možnost dát rodičům dceru.
A to se mi líbí.
To se mi moc líbí.
Už teď vidím, jak se naše životy propojují.
Jo.
Cítím k tobě blízkost a neberu to na lehkou váhu.
Jsem vděčný za to, že jsem tě poznal, i když jsme se neviděli.
A upřímně je to krásný.
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
Další květiny od mého přítele?
- Chtěla bych ti něco říct. - Dobře.
Co vidíš před sebou?
Vidím tu spoustu poznámek.
Pokud jsi nepoznal, jsem nervózní.
- Začnu číst. - Dobře.
No, G.
Vždycky jsem to se slovy uměla,
ale teď potřebuju své poznámky.
Přišlo mi roztomilé a kýčovité,
když mi táta dal dopisy mých prarodičů.
Včera jsem našla tenhle dopis,
který napsali moji prarodiče 13. listopadu 1953.
Už tu nejsou,
ale jsou tady.
- Tak čtu. - Jsi dobrá.
„Drahá Kathleen, rozhodně jsem nechtěl říct ani napsat
věci, kvůli kterým bys oněměla.
Chtěl jsem ti jen říct, o čem jsem přemýšlel,
v co doufal a modlil se.
Neumím si představit, co bych musel říct,
aby někdo oněměl.
Lichotí mi, že považuješ moje dopisy za tak hezké.
Nechci, abys oněměla natolik, že bys nedokázala říct ano.
To by bylo opravdu zlé.
A mám radost, pokud máš z mých dopisů radost a jsi šťastná.
Jsou malým zlomkem toho,
co bych velmi rád učinil osobně.
Doufám, že z nich vyčteš mé hluboké a upřímné city vůči tobě.
A pokud bys mi mohla něco říct, úplně mi bude stačit,
když řekneš, že si mě vezmeš.
Uvědomuji si, že od tebe žádám opravdu hodně,
ale ujišťuji tě, že strávím zbytek svého života
snahou ti ukázat, že to myslím vážně.
Úplně mi stačí, když řekneš ano.
Bylo by mnohem lepší, kdybys byla tady,
abys nemusela psát.
Myslím, že už by ti mělo být jasné, jaký je můj záměr
a že tě tu chci mít jako svou ženu.“
G, šli jsme do tohoto experimentu ve své podstatě skepticky,
ale zjistili jsme, že ten nejistý problém můžeme vyřešit spolu
a ve vlastním tempu.
Někteří by řekli i rychlosti.
Zdravím, Heisenbergu.
Byl jsi dokonalý manžel, kterého jsem hledala
a dal jsi mi veškeré ujištění, které jsem ani nečekala.
Děkuju, že jsi otevřený a že to se mnou nevzdáváš.
Naše spojení je magnetické.
Byl jsi moje jednička devět dní po sobě
a těším se, až těch dnů bude nespočet.
Haló!
Promiň.
Celé mě to dostává.
Jo. Tohle je… Ty dopisy jsou neuvěřitelné.
- Jsou fakt super, co? - Je to nádhera. Je to super.
Je těžké…
teď tvořit slova.
Vím, že jsme udělali vše, co jsme chtěli,
ale bude
ještě mnohem hezčí dělat ty věci společně, nemůžu se dočkat.
Jo…
První tři dny jsem byl v háji.
Netušil, co dělat.
Hodně dlouho jsem neposlouchal svoje srdce.
Bylo to těžké, ale pak to mezi námi zahořelo
a oheň se jen zvětšoval
a nedokázal jsem myslet na nic jiného.
Odpověď tu byla celou dobu.
Když jsem sem šel, nic jsem nečekal, ani jsem nedoufal.
Vůbec jsem to nečekal.
A ani ty jsi tu nebyla se spalující touhou se s někým zasnoubit.
Hledala jsi mě.
Když pomyslím na tebe, myslím, že bychom mohli mít všechno.
Šla jsem sem a nečekala, že to vyjde.
Taylor,
miluju na tobě všechno.
Jsi úžasný člověk.
Myslím, že jsi inteligentní.
Jsi velmi starostlivá, laskavá. Jsi autentická.
Jsi vášnivá.
Já tu stojím úplně zamilovaný do toho, jaký jsi člověk.
Zamiloval jsem se do tvých zvláštností. Těším se na další.
Baví mě všímat si věcí, které jsi třeba ani neřekla.
Čím víc vrstev odhaluju, tím víc miluju toho člověka pod nimi.
Už samotné poznávání tě byl neskutečný zážitek.
Ten magnetický pocit, o kterém jsi mluvila, je šílený.
Je to elektrické. Je to velmi niterná zkušenost.
Každá moje molekula
chce jen projít touhle zdí a být s tebou.
Naše těla nám říkají, že máme být spolu,
jen jsme se chtěli ujistit, že v cestě nestojí hlavy.
Taylor Morgan Krause…
vezmeš si mě?
Rozhodně.
Proboha!
Panebože, já se třesu. Nemůžu ani vstát.
Jsem tak nadšená.
Musím to vstřebat.
Takhle jsem si to nepředstavoval, ale je to úžasný pocit.
- Máme štěstí. - Jo, to máme.
Těším se na tebe.
- Budu v modrém. - Modrá?
- Ano. Malá nápověda. - Neřeknu ti, co budu mít já.
Chci, abys byla zmatená jako já na začátku.
Stejně nadšená. Uvidíme se brzy.
Brzy, zlato.
Tohle je skvělý.
- Panebože! - Květiny!
- Podívej se na ni! - Jsi snoubenka?
Jsem snoubenka.
Taylor!
Určitě mě má za kytkového blázna, ale podporuje mě.
Panebože, kámo.
Sakra!
Cože?
Co?
Jsem zasnoubenej?
Jsem zasnoubenej.
Jak se zeptat? Ani nevím, na co se chci zeptat,
ale začneme tímhle.
Volil jsi v minulých a předminulých prezidentských volbách
Ano, volil.
Je to…
Jsem veterán a Američan, je to moje zodpovědnost.
- Jo. - Volím.
Díky za tvé služby, pokud jsem to neřekla.
Řekla, už to nemusíš říkat, děkuju.
- Myslím to vážně. - Vážím si toho.
Jsem vděčná za lidi jako ty.
Zda se mi kandidáti líbili, to je jiný příběh.
- Jo. - Ale volil jsem a bylo to drsný.
Jo.
V minulých i současných volbách to bylo hodně těžké,
protože… no, když už o tom mluvíme,
můj táta je republikán.
vždycky volí republikána.
A já s tím nesouhlasím.
Je pro mě šokující, že nejsou lidi ochotní změnit názor.
- Dost to o nich vypovídá. - Jo.
- Souhlasím. - Jsem centrista.
Chci hlasovat pro kandidáta, ke kterému mám důvěru.
Budu upřímnej.
Volil jsem prezidenta Trumpa, protože jsem neměl rád Hillary
v prvních volbách.
Ale pohrdám tím, jak Trump strávil svůj čas v úřadu.
A hlasoval jsem pro Bidena.
A můžu upřímně říct, že jsem do druhé volby
vložil mnohem víc promyšlení a nadšení.
Rád přiznám, že moje první volba nebyla úplně informovaná.
Víš, já… Můj původ je trochu zajímavý.
Povídej.
Většinou se identifikuju jako běloch, ale můj táta…
A to je zajímavý příběh.
Tátova strana, babička z tátovy strany celé roky říkala,
že je Němka.
A celé roky nám říkala, že otcova část rodiny a děda
jsou z Itálie.
Když jsem vyrůstal, dělalo mi radost, že jsem zajímavý.
„Jsem Ital!“ Víš?
Když jsem si koupil třídní prsten,
byl s italskou vlajkou. Byl jsem na to pyšný.
No a před třemi roky udělala sestra testy na ancestry.com.
Já to věděla. Nemůžu se dočkat.
Jo, a ukázalo se, že nejbližší, co máme
je 0,3 % z celé Evropy.
- Kecáš! - Žádná Itálie.
Ani 0,3 % Itálie?
Většina genů pochází z Nigérie, Konga, Sierry Leone
a hlavně Západní Afriky.
Takže se ukázalo, že můj táta je ve skutečnosti…
ze tří pětin, půlky, černoch.
- Celý život jsem běloch. - Jo.
Za to jsem se považoval.
- Jo. - A nejsem ani Ital.
Je to dobrý příběh. A člověk to chce pochopit.
- Jasný. - Jo.
Když jsem to zjistil, hned jsem sehnal knížky
o ghanské a nigerijské kultuře.
Paráda.
Mám tam přimícháno hodně ze Západní Afriky.
Je tam spousta různých kultur, které mám teď možnost…
objevovat na osobní úrovni.
- Jo. - Je to fascinující.
- To je super. - Že?
Musí být skvělý to odhalovat.
A jsem moc ráda, že jsme tohle téma otevřeli,
protože svět se mění, a já se těším,
až se změní ještě víc.
Ale my jsme byli tak trochu nuceni zapadat do nějaké škatulky.
Jo.
Když jsem vyrůstala, tak v každém standardizovaném dotazníku
máš: „Jaké jste rasy? Etnické příslušnosti?“
- Ano. - Vždycky jsem byla zmatená.
Nepovídej.
U mě je to smíšené. Moje máma je z Hondurasu.
Tak jo.
Její rodiče jsou z Hondurasu, ale jsou mezirasový pár.
A můj táta je černoch, Afroameričan.
Má předky Čerokíů, kteří…
Pane jo. Vážně jsi voříšek.
Totální vořech.
Věřím, že se lidi berou ze sobeckých důvodů.
Protože z tebe udělají lepšího člověka.
Tlačí tě zkoušet nové nápady.
Pokud jsi díky někomu lepší, uděláš pro něj to samé.
Donutíš je být lepší verzí sebe sama.
Nechci se spokojit s ničím menším.
Souhlasím.
Díky tobě cítím jistotu v tom,
že být teď a tady je ta správná věc pro tebe i pro mě.
Díky tobě se cítím výjimečná.
Cítím chvění a jsi neskutečně milý.
Jsi prostě dobrej chlap.
Je rozdíl mezi opravdu dobrým rozhovorem
a nějakými city skrze buňky.
- Jo. - Řekněme…
Jak to mám říct?
Já vím, jak to cítím a vím, co mi intuice říká,
takže to budu poslouchat, protože to poznáš.
Až pokleknu na koleno a řeknu, že si tě vybírám,
chci, abys bez jediného stínu pochybností
věděla, že mě chceš.
Jo!
Tady je! Hej!
O tom mluvím! Hej, Bohdi!
Hej, Time! Vznáším se. Mám motýly.
Haló? Jé, jídlo.
- Mám tvoji deku. - I já.
- Beru ji domů. - To bys měl.
Vtipná věc. Než jsem sem šel, hrál jsem kulečník.
Moje deka tam ležela a Bohdi k ní čuchal jak magor.
A já: „Hej, vytáhni si deku mojí manželky z rypáku!“
Jo.
- To se mi líbí. - Jo.
- Jsem tak nadšená. - Budeme jíst, ne?
- Měli bychom. - Napsal jsem modlitbu.
Takže…
- Kecáš. - Myslím to smrtelně vážně.
- Napsal. - Dobře.
„Bože, díky za tohle jídlo, že jsme zdraví a můžeme ho jíst.
Děkuji, že jsi nás dnes probudil, abychom spolu mohli být.
Díky, že jsi nás přivedl k sobě.
Děkuji za požehnání pro ženu
s jemnou a laskavou duší.
Děkuji, že se s ní cítím v bezpečí.
Prosím, dohlížej na nás
a my budeme budovat naše nerozbitné pouto.
Díky, že jsi mi ukázal, jaká může být láska.
Je to velký dar, za který ti děkuji.
V Tvém jméně, amen.“
Amen. Panebože.
To je moc milý.
Jo, byl jsem…
Tak milé. Proboha.
Takže můžeme jíst. Sníme to. Vypadá to dobře.
Jsem naměkko. Pardon.
Není jedno modlení,
ale já se vždy bál modlit nahlas.
Chtěl bych mít vztah,
ve kterém dokážeme mluvit a modlit se.
Jdeme na to.
Moje víra mi pomohla překonat mnoho různých věcí…
Nikdy jsem se s nikým nemodlila.
Než jsem sem přišel, nikdy jsem tohle nezažil.
Nepotřeboval jsem bezpečí.
Když jsem tu s tebou, cítím se v bezpečí, můžu mluvit,
mluvit o minulosti a necítím odsudek.
Můžeme spolu mluvit a není to hádka.
Mám dobrý pocit a chci jít dál.
Jsi konzistentní. Od začátku působíš upřímně.
Na nikoho si nehraješ.
Prostě jsi přišel
a řekl jsi, že seš nervózní.
Říkal jsem klukům, že netuším, jak vypadáš.
- Ne, netušíš. - Jo, a je mi to fuk.
Vím, jak se cítím.
A ať tam uvidím kohokoli, bude to můj životní parťák.
To je boží!
Chceš poslouchat hudbu?
- Chci. - Jo.
Mám eklektický hudební vkus.
Mám tam trochu country, nějakou alternativu.
90. léta a začátek 21. století, R&B mám nejradši.
To se lidi nebáli mluvit o lásce.
Miluju to. Ale některé moje písničky jsou trapné.
- U mě taky. - Tak můžeme.
Jdeme na to.
Říkají: Najdi si někoho, kdo ti sílu dodává.
Mé srdce přetéká a má mysl jasno má.
A díky tomu vím, že jsme to my dva.
Panebože, tuhle písničku miluju!
- Posloucháš? - Jo.
Vážně tě miluju.
Jsi v bezpečí a chráněná.
Ať se tady stane cokoliv…
vždycky tu pro tebe budu.
Budu ti krýt záda.
Někdy, když se srdce uzdravuje,
nechceš spěchat, čas se zpomaluje.
Jsi připravená?
Je to žebřík, strmý.
- Jsi v pořádku? - Jo.
No teda.
Šílený.
Přičichni k dece.
Objímám tě.
Utři slzy mou dekou.
A já normálně vůbec nebrečím. Prostě…
Ne, to poznám. Věř mi.
Co se ti teď honí hlavou?
Mám pocit, že všechno, co z dlouhodobého hlediska chci,
bych tady mohla mít.
Můžeš to mít. Vidíš tu modrou, pohyblivou stěnu?
Je to na druhé straně.
Ach, Tylere.
Ashley.
Kdo čekal, že tohle se dneska stane?
Já ne.
Slibuju, že je mi jedno, co je na druhé straně té zdi.
Stoprocentně.
Protože se budeme brát.
Jsem úplně naměkko. Budu brečet.
V dobrém smyslu.
On napsal modlitbu k požehnání našeho vývoje.
- Miluje tě. - A naší budoucnosti a důvěře a…
A já si říkám, jestli se mi to zdá?
- Co se děje? - „Tohle musí být sen.“
- Je dobrý člověk. Miluje tě. - Bože.
- Mám z tebe radost! - To je šílený!
Proboha.
Chůze zamilovaného muže.
Opravdu jsem toužila po tom, být milována pro to, jaká jsem uvnitř.
Nechtěla jsem potenciálního manžela,
nepotřebovala jsem manžela, ale chtěla jsem spřízněnou duši.
Takhle jsem se v životě necítil.
Je to…
Je to nepopsatelné a bezprecedentní.
Je to úžasné. Je to…
Roztaju se pokaždé, když slyším její hlas a…
Těžko se popisuje jak neuvěřitelně se cítím, když jsem s ní.
Taylor je skvělá, starostlivá, myslí na ostatní, vášnivá.
Je velmi milá a…
Všechno, co říká, mi prostě připadá skutečné.
Tohle je síla.
Poznal jsem, jaký je Taylor člověk a jaká je úžasná
a mám pocit, že ona ke mně cítí to samé, což je…
je to neuvěřitelné.
Dávala jsem si pozor na to,
abych neprozradila, jak vypadám.
Moc se těším, až zjistím, co na můj vzhled vlastně říká.
Pořád zapomínám, že to k tomu patří.
Včera večer mi to začalo docházet.
Dnes začínám být nervózní.
Ale moc se těším, až ho uvidím.
Podle mě nezáleží na tom, jak vypadáme.
Já jsem se rozhodla neprozradit mu mámino jméno,
protože by to prozradilo mou etnicitu.
Chtěla jsem, aby Garrett dospěl k tomu,
že to, čím je Taylor uvnitř, je víc než dostačující…
Díky Garrettovi se tak cítím a to je opravdu úžasné.
Mám velkou radost.
Takhle se lidi nezasnubují, nejde to napodobit.
Byl jsem v životní fázi,
kdy jsem si říkal, že tu pravou možná nikdy nenajdu.
Nenašel jsem nikoho,
s kým bych si rozuměl tak hluboce a vášnivě.
A…
teď už ano.
S Taylor jsme si ani nenaznačili, jak vypadáme.
Ví, že jsem běloch.
Nic jiného o mně neví a já o ní nevím vůbec nic.
Až doteď jsem o tom nepřemýšlel,
ale je mi jedno, jaké je etnické příslušnosti.
Jako by nás ten experiment k tomu nutil k čemu je manželství určeno.
Je na nás, abychom si vzali jeden druhého jací jsme, ne jak vypadáme.
A věřím, že… má láska k Taylor
je tak silná, že nezáleží na tom, jak vypadá.
Překlad titulků: Zuzana Matějková