У тобі я знаходжу втіху.
- Ми партнери, команда. - Так.
За це я й кохаю тебе, маленька. За це я й кохаю тебе.
Еймі, чи зробиш ти мене найщасливішим чоловіком на світі?
Чи проведе зі мною життя, чи вийдеш за мене?
Так.
- Я тебе кохаю! - І я тебе.
Ти — той єдиний.
Те, як ти зі мною розмовляєш, — ти розумієш, що мені потрібно.
Я вже давно не відчував такого до когось,
але я кохаю тебе, Челсі.
Я тебе кохаю.
- У нас тут любовний трикутник. - Ти про наш любовний трикутник?
Я закохуюся в тебе.
Лаура дуже крута. Сара дуже крута.
- Сара-Енн. - Так.
Я вважаю, що ти дивовижна людина.
- Я про тебе найкращої думки. - Дякую.
Але я вирішив, що інша дівчина, —
це та, з ким я рухатимусь далі.
Джиммі зізнався в коханні.
Учора ти зізнався в коханні іншій дівчині.
Коли ти побачиш і зрозумієш, що проґавив,
то просто задихнешся.
Благословення тобі!
Треворе, зараз я не можу віддати тобі всю себе.
Ти віддаси всю себе комусь іншому?
Так.
О боже!
- Темношкіре кохання. - Так.
Лише погляньте на нас.
Ти такий красень!
Челсі не зовсім така, як я очікував.
Вона збрехала щодо того, як виглядає.
Але мене приваблює її характер і любов, яку вона мені дала.
Це головне.
Я люблю тебе таку, яка ти є.
Я до біса щасливий!
- Іди сюди. - Так.
Це все, як у сні, бо я її знайшов.
- Я кохаю тебе. - І я тебе.
Це може стати початком моїх мрій, усього, чого я коли-небудь хотіла.
Вона розповіла про... Як воно, «буц квасольки»?
- Вона сказала, що ти знаєш, що це. - Лауро!
«Буц квасольки»?
Тільки не «буц квасольки»!
- Вона намовляла мене зробити це і... - Намовляла? Кому?
- Тобі! І я такий... - Це божевілля.
- Не починай говорити дурниці. - То був жарт!
Я хочу повернутися додому.
- Я просто вражений. - Дякую.
Мене зараз верне.
Ти сказав образливі речі. Мені через це було незручно.
- Гаразд. - Тож просто визнай це.
ЧЕЛСІ ТА ДЖИММІ
ДЖИММІ, 27 ТОРГІВЛЯ ПЗ
Ти сердишся на мене?
Ні.
ЧЕЛСІ, 30 СТЮАРДЕСА
Я хочу переконатися, що ти знаєш, що мені дуже шкода і...
Я тебе кохаю.
І я не хочу засмучувати тебе чи робити тобі боляче.
Дякую.
Я кохаю тебе. Я буду поруч.
Я теж тебе кохаю.
Мені треба було, щоб ти вислухав мене, коли мені було сумно.
Так.
Мені потрібно, щоб ти сказав: «Твої почуття важливі. Я тебе почув».
- Я ж не вигадую. - Я тебе почув.
Вибач, що я не...
- У мене був важкий день. - Я трохи впертий.
- Таки впертий. - Трохи впертий. Попрацюй зі мною. Слухай.
- Я тебе кохаю. - Попрацюй зі мною.
- Я кохаю тебе всім серцем. - Готова попрацювати зі мною?
І я кохаю тебе всім серцем.
- Я намастив обличчя сонцезахисним кремом... - Справді?
Ти користуєшся кремом від засмаги?
Це крем від засмаги.
Будь ласка. Щось таке.
ЛЮБОВ СЛІПА
Цікаво було всіх побачити.
- Джонні та Еймі — міцна пара. - Такі закохані!
Так, вони міцна пара.
Джиммі та Челсі виглядали дуже мило разом.
- Так. - Це правда.
Він сказав, що в них усе майже ідеально. Серйозно.
- Ти бачила, як я розмовляв з Ей Ді. - Так.
Вона говорила про раси.
Вона говорила про дітей.
Як наші діти сприймуть раси?
Дякую за запитання.
Якщо вони виникають на основі
думки, що я не зможу із цим впоратися...
Я б поглянула не це інакше.
Але я сподіваюся, що це з добрих, чистих намірів:
«Я належу до темношкірих жінок і підходжу до темношкірого чоловіка,
який зустрічається з білою жінкою,
і хочу переконатися, що він правильно налаштований
щодо досягнень темношкірих».
Але, так, я сподіваюся, що інші мають добрі наміри.
- Там не було поганих намірів. Не було. - Добре.
То була дуже різностороння...
- Добре! - ...розмова.
Я знаю, що темношкірим чоловікам, які з білими жінками, — важко,
як і будь-якій міжрасовій парі.
Бо я завжди із цим стикалася.
Я завжди чула:
«Якщо вийдеш за темношкірого, тобі доведеться зіткнутися із цим...»
Це зовсім не те, що зустрічатися з людиною твоєї раси,
яка зовнішньо схожа на мене.
Але якщо ви про це говорите — вона темношкіра жінка.
І вона може тебе зрозуміти, тоді як я належу до білих жінок.
Питання, які ставила Ей Ді...
змусили мене задуматися.
Нам доведеться мати справу з тим, що думають інші.
Моя найкраща подруга,
мабуть, скаже: «Кене, треба поговорити».
Мої друзі дуже мене люблять.
Тож вони завжди хвилюються, щодо того, як... кому належить моє серце.
«Ви розумієте масштаби того, що відбувається?
Ви готові до цього?»
Мої друзі будуть у захваті від тебе, бо ти відпадна.
- Але вони точно... - Вони...
Вони хотітимуть знати, що в мене все гаразд
і що в нас усе гаразд.
- Так. - Розумієш?
Думаєш, якщо твої рідні, твої друзі прийдуть до тебе,
типу: «У вас усе добре?»
Те, що ти сказав: «У вас усе добре?»
Що робитиме тебе впевненим у тому, що в нас усе добре?
Гарне запитання.
Що для тебе означає «добре»?
Я знаю, що ти в цьому впевнена.
І ти не маєш... Ти звикла зустрічатися з темношкірими чоловіками.
- Ти мені це кажеш, я чую. - Так.
Але важливо також побачити твої дії.
Чи дії збігаються зі словами. Я із цим проблем не маю.
Не маю.
- Я знаю, що ти... - Так.
...але мої друзі захочуть це бачити.
Лише погляньте на нас!
- Так! Які ми молодці! - Гаразд!
- Вона така: «Мені треба йти». - Він хоче керувати.
Вони ідеально схожі на наші стосунки.
Я теж так думаю.
- Як це вимовляється? - Баваро.
Звучить сексуально!
- Дякую. - Чудово.
- Червоне світло, так! - Знаю.
- Я цілуюся, коли червоне світло. - Зворотний відлік.
Обожнюю такі поцілунки.
- І крапка. - І крапка, так?
Це моя фішка. «Червоне світло? Поцілуй мене».
ЛАУРА І ДЖЕРЕМІ
Я, мабуть, залишу взуття тут.
Прийнято. Гарна ідея!
Коли ми повернулися із вчорашньої вечірки, Джеремі був дуже холодний.
Він був холодний зі мною. Не хотів розмовляти.
Я й гадки не мала, що відбувалося, що сталося.
Він не хотів розмовляти, спав на дивані, я спала в ліжку, —
це й усе.
- Поговорімо про вчорашній вечір. - Спочатку дозволь мені дещо сказати.
Те, що було вчора, мене зачепило,
- через попередні стосунки... - Так.
...в яких моя друга половинка присоромлювала мене
через те, що робив чи казав він.
Тож на майбутнє, якщо я щось тобі розповідаю
й жартома кажу зробити щось, треба...
- Я цього не робив! - Ні, я знаю.
Я ніколи б не подумала,
що ти міг би комусь таке сказати.
Я повівся, як найбільший козел у світі.
Я заснув сердитим. Я спав на дивані.
Я не хотів повертатися, бо не хотів лізти не в свої справи.
Я подумав:
«Що посіяв, те й пожинай».
Чи буду я ідеальним? Ні. Я лажатиму.
Але якщо я налажаю, я маю розбиратися із цим краще, ніж зробив це вчора.
Ти не заслужила на ту мовчанку, яку я тобі вчора влаштував,
і я знаю, що так справи не вирішують.
Я знав й однаково так повівся, і то було неправильно. Я можу лише виправити це.
Гаразд. Досить справедливо.
Я й досі тобі подобаюся?
Ну... Так.
- Добре. - Ти й досі мені подобаєшся.
Але щоб ти повністю повністю розумів, як я реагую, —
у кімнатах я спілкувався,
але в реальному світі я б сказала: «Ні».
Я, мабуть...
Я уникаю таких ситуацій,
мабуть, щоб захистити себе.
Ти припинив зі мною розмовляти, коли я не зробила нічого поганого,
тож мені не залишилося лише думати,
що щось, що я сказала чи зробила, розсердило тебе, тож я розсердилась.
- Тоді просто... - Ти нічого не зробила. То все я.
- Так. - І я на всі сто це визнаю.
Якщо ми збираємося одружитися, то таке не може повторитися.
Так, звісно.
Не хочу драматизувати, але якби хтось запитав:
«Ви збираєтеся одружитися?» Учора я б сказала, що так, звичайно.
- Сьогодні я б сказала: «Не знаю». - Так.
Тому я й хвилювалася вчора ввечері і сьогодні зранку,
бо я така: «Я сама».
- Ти не сама. - Самій бути страшно.
Ти не сама.
Я дивився на тебе, коли ти спала, й думав: «Вона чарівна».
- Не тільки зовнішньо... - Цього недостатньо.
Не лише зовнішньо, а й твої вчинки, манери,
поведінка, те, як ми спілкуємося.
Я згадав кімнати побачень: «Ми ладнаємо на всіх рівнях.
- Ми тут не просто так». - Так.
Навіщо втрачати це через своє дурне его
й через те, що я неправильно вирішую ситуацію?
Тоді я подумав: «Це робиться не так».
Справедливо.
- Мені шкода, що це сталося. Вибач. - Гаразд.
- Я кохаю тебе. Я хочу, щоб усе вийшло. - Я теж тебе кохаю.
Мені полегшало.
- Тобі полегшало? - Так. Ми поговорили.
Я вже казала в кімнатах: спілкування — надважливе.
Як думаєш, які ми, в порівнянні з іншими парами?
- Ми одна з найкращих пар. - Одна з найкращих? Хто кращий за нас?
- Ніхто. - Ніхто? Ми на першому місці?
Ми найкраще спілкуємося.
Минулий вечір — поганий приклад.
Гаразд. Повільніше.
Повільніше, Хульєто.
Чорт, Еймі, яка ти молодець!
- Ти їздиш, як профі. - Повільно.
Не поспішай.
Цей спогад залишиться зі мною назавжди. Чудесний тиждень.
Твій тиждень чудесний через це? Не через заручини?
- Заручини були подією року. - Сподіваюся, що так і є.
Біля деревця.
- Мої ноги! - Знаю.
У мене так болить зад! Боже мій.
Хороші в нас коні.
Так. Джульєта та Джонні.
-«Хульєта». Вимовляється з... - Хульєта?
- Хульєта. - Так.
Хульєта та Джонні.
- Я повернуся додому з акцентом. - Так.
- Ти поволі стаєш домініканцем. - Мабуть, так і є.
- І я тебе люблю в тобі все. - Дякую.
Моя любов до тебе росте з кожним днем, і вона охоплює розумовий,
емоційний та фізичний аспекти.
З тобою я відчуваю іскру фізичного потягу,
і я хвилювалася через це, бо ніколи не знаєш, як воно буде.
- Так. - А як щодо тебе?
Усе добре. У кімнатах побачень у нас виник міцний зв'язок.
Мені здається, що я не можу відірвати від тебе рук.
У мене те ж саме.
- Обожнюю твої очі, особливо на сонці. - Дякую. Мені подобається твоє волосся.
Справді? Дякую.
Воно виглядає природно, наче так і має бути.
Іноді його буває важко приборкати.
Просто дай йому волю.
Я вдячна.
- Усе ідеально. - Цілком ідеально.
Усе чудово. Гадаю, це мене й лякає.
Нам доведеться переживати труднощі.
- Це мене й лякає. - Я така: «Куди це зайде?»
Я вже хочу, щоб ми вперше посварилися, щоб побачити, як усе пройде.
Подивитися, які слова звучатимуть.
Не кажу, що хочу посваритися прямо зараз,
але я хочу, щоб у нас відбулася велика сварка, щоб побачити, якою вона буде.
Так, цього не уникнути.
- Ти показуєш себе. Це... - Так, знаю!
Буде неприємно, мені шкода, що це станеться,
але про це слід дізнатися, перш ніж ми одружимося.
- Так. - Як це виглядатиме.
Так. Це станеться, коли ми житимемо разом.
- Знаю. - Я просто знаю це.
- О, боже. -«Еймі, чому ти не закрила зубну пасту?»
«Джонні, чому ти не змив воду в унітазі?»
Раджу змивати воду.
Я тебе кохаю, але...
Я така рада, що можна побути на океані.
Я така щаслива!
Я теж.
- Це було б весело. Дельфіни! - Поглянь на цих пташок.
Ти колись плавала з дельфінами? Треба було це зробити.
Нічого собі!
Я в захваті. Ти колись плавала з дельфінами?
- Поглянь! Ні. - Так.
- Ніколи? Я плавав. - Ні! Плавав?
На Багамах, так.
Це відпадно. Це щось неймовірне... Мого дельфіна звали Кен.
Не може бути!
Через це я просто закохався в дельфінів.
Ти мене розговорила. Серйозно, мені так сподобалося!
Другий ряд — потрібні дельфіни.
Постійно?
У мене був брелок із дельфіном. У такому я був захваті.
Я вже викинув його, але я просто закохався в них.
І вони такі добрі, і просто...
Вони цьомали тебе в носик?
Так, цьомали. Я спробував... Я маю фото. Серйозно.
То було неймовірно.
Я дуже... Бачиш, як я постійно...
Тобі це подобається?
Що ти думаєш про дотики?
- Я це обожнюю. - Тепер, коли ми разом фізично?
- Я це обожнюю. - Розкажи більше.
Ми з тобою... Спілкуємося однією мовою.
Для мене дотик — це прояв уваги.
- Так. - Це спокій і безпека.
- Добре. - Коли торкаєшся мене, мені стає добре.
Я дуже... Я завжди була...
Так я висловлюю свою любов,
і мені подобається просто тримати на тобі руку.
Цього я й хочу. Я знаю, що постійно тебе торкаюся.
Я завжди тебе торкатимуся. Не робити це — важко.
Я вважаю, що тобі чудово вдається залишатися...
- Я вважаю, що ти... - Я не надто нав'язливий?
- Ні. - Я не нав'язливий?
Іноді я думаю, що ти можеш торкатися мене більше.
Так.
Підійми руку ще трохи.
Вгору.
Я не знав, що ти любиш дотики.
- Серйозно. - Так, люблю.
- Я думав, що дихнути тобі не даю. - Даєш.
Здуріти, типу...
Своїми дотиками ти не не даєш мені дихнути.
- Радий це знати. - У якусь мить я...
Я подумала: «Я не знаю, чи подобаюся йому».
- Серйозно? - Так.
Бо я така: «Він не дуже ніжний».
Я ще такого не чув. Божевілля якесь.
Тобі від цього полегшало?
Ти думаєш:
«Боже, я не не даю їй дихнути. Мені не треба в цьому сумніватися»?
Це дає мені глибше розуміння. Краще й не скажеш.
- Це дає мені глибше розуміння. Так. - Так.
Це щось нове. Безсумнівно, щось нове.
Мені завжди казали, що я надто ніжний, тож...
Я гадаю, що бути надто ніжним можливо,
але мені не здається, що це стосуватиметься тебе,
тому що ти добрий велетень.
А ти така шанобливий.
Я не думаю, що...
Особисто я б ніколи не подумала: «О, боже!»
- Так. - Розумієш?
Так.
Твої руки такі великі!
Такий приємний вітерець!
- Я голодна. - Так.
- Я хочу суп і креветок. - Так.
Розумієш?
Покажи каблучку ще раз.
Вона гарна.
- Так? - Чудово пасує до твоїх нігтів.
Боже, маленька, яка краса!
Знаю.
Так. Обожнюю проводити час біля води.
Ти любиш пляжі?
- Я обожнюю пляжі, океан. - Справді?
Обожнюю ці звуки, обожнюю все.
Я був у шоці, коли ти сказала, що в Бостоні багато пляжів.
Кейп-Код, Мартас-Віньярд і так далі...
- Мартас-Віньярд біля океану? - Так!
Моя мама постійно туди ходить. Я ніколи не хотів їздити в Массачусетс.
Ми там росли.
І ти вирішила залишитися... Коли танцювала для «Петріотс»?
- Так. Два Супербоули. - Ти виступала, коли вони перемогли.
Ти була поруч із тими крутими гравцями. Ґронк, решта чуваків.
- Ми будемо чудовою парою. Блискучою. - Так.
Так. Не можу дочекатися, коли прогуляюся містом із тобою.
- І похизуюся своїм нареченим. - Так. «Мій наречений».
Так. Що ти зробиш першим, щойно повернешся в Шарлотт?
Зателефоную сестрі, племінницям, племінникам.
Вони будуть такі: «Якого біса?» У хорошому значенні.
Мій тато готується до переїзду в Атланту, тож заїде в Шарлотт.
Мій тато дуже люб'язний, він гаянець.
- Ти йому сподобаєшся. - Справді?
- Ти мене з ним познайомиш? - Авжеж.
- Познайомлю тебе з мамою й татом. Так. - Гаразд.
- Круто. Я такий радий. Я б не брехав. - Справді?
Дякую!
Банан!
- За що п'ємо? - За нас.
Назавжди.
- Уперед. Назавжди. - Назавжди?
Гаразд!
Поїхали, Ей Ді.
Боже, трохи білка для мого організму.
Суп на першому місці.
Смачно?
- Виглядає апетитно. - Так.
- Смачно? - Я зайнятий.
Вибач.
Я рада, що тобі подобається.
- Я наївся. - Так?
Хочу сидіти й дивитися на океан.
Про що думаєш?
Я намагаюся насолодитися цією миттю.
Мабуть...
Я не хочу тебе підвести. Просто мені здається, що...
- Про це ти думаєш? - Так.
Ти мене підведеш?
Не те, щоб я збирався. Просто не хочу, щоб так сталося.
Бо весілля наближається.
Я знаю, яке це має значення для тебе, і я хочу бути твоїм єдиним,
і роблю все, що можу.
Просто інколи в мене виникають такі думки.
Що може стати найбільшою перешкодою?
- Чи найбільшою проблемою? - Ідеться не про перешкоди.
Я в захваті від усього, що відбувається. Ми рухаємося в доброму напрямку. Просто...
Що сталося?
Нічого, все добре. Просто я...
Я просто задумався. Усе добре.
- Усе добре. - Гаразд.
У нас все добре.
Просто я задумався про це все...
Відбувається стільки всього водночас...
Так працює людський мозок, розумієш? Просто...
Тебе наче перемкнуло.
Раптом сказати: «Мені здається, що я можу тебе підвести».
- Ні, я сказав, що не хочу тебе підвести. - Так, що ж... Гаразд.
- Це інша річ. - Добре. Це взялося нізвідки.
Так і є. Тобто...
Я не хочу говорити про свої страхи й навіювати їх.
«Я не хочу цього робити з тобою», — нічого такого, бо я хочу.
Я дуже хочу бути з тобою.
Хочу, щоб усе вийшло.
Глибоко в моїй свідомості є певні думки про шлюб.
Мені важко із цим
через моїх батьків, розлучення, як це руйнує сім'ю.
Для мене це серйозно.
Я маю справжні почуття до тебе Просто в мене багато думок.
Йдеться не про те, що:
«Я не одружуся з тобою після всього цього».
Нічого подібного.
Я точно бачу тебе своєю дружиною, на всі сто.
Просто...
Просто в думках я...
Я хочу в це повірити.
Ось що я ціную в цьому чоловіку.
У нього ОКР, як і в мене.
Це просто неймовірно!
Він дуже охайний.
Золота медаль від мене.
Красуня Еймі. Лише погляньте на неї.
Сьогодні зранку я думав про те, як виглядатиме шлюб.
І це було приємно. Це викликало приємні почуття.
Ці тістечка вчора були до біса смачні!
О Боже...
Погляньте на цю манюню.
Ти не поділився зі мною.
Ти не хотіла, бо ти пані «Я почистила зубки».
Усе досі, як уві сні.
Це божевільно, але й прекрасно.
- У мене зранку іноді жахливо пахне з рота. - Боже! Не жахливо.
Іноді запах може бути жахливий, тож я знаю, що зобов'язаний
піти у ванну й почистити зуби, перш ніж розмовляти.
Дякую тобі.
- Яка красуня! Ти сьогодні незрівнянна. - Подобається мій повсякденний одяг?
Відійди назад. Подивимося, покрутися.
Твоя каблучка чудово виглядає на сонці.
Маленька!
Пляжний день.
Як почуваєшся?
Цар добре почувається. Цар відривається. Цар живе.
Ми відриваємося. В-І-Д-Р-И-В-А-Є-М-О-С-Я, крихітко!
Видали це!
Він незграба.
«ГРАНД-ПАЛЛАДІУМ» ПУНТА-КАНА
Уперед!
Еймі!
- Іди сюди! - Ось він!
- Радий вас бачити! - Я хочу зіграти.
- Я теж! - І я!
Хочу розважитися.
- Поїж зі мною. - Я за.
- Ти мене налякала! - Рятуй!
Я не братиму в цьому участі!
- Зараз буде відпадно. - Не можу дочекатися.
Немає кращих чи гірших — ми разом.
Непогано!
Чудова подорож!
Ми вийшли на новий рівень.
- Це добре! - Це добре!
- Чи... - Ви займаєтеся сексом?
- Ми вовтузимося. - Ми теж.
Стривай, ви теж?
- Ми заручені жінки. - Так! Скажу тобі...
Дорослі, заручені жінки.
Нам було важко вирішити все й сказати: «Чорт!»
- Перейти на новий рівень. - Чудово!
Бо те, як він вирішує конфлікти і як він повівся зі мною...
Я хотіла сказати, що ти чудово виглядаєш, але...
Але тоді він...
Господи боже...
- Це зайняло хвилину, але... - Так.
- ...це було потрібно, щоб усе обдумати.
- Так. - Так.
- Але... - Ви щиро висловлюєте емоції.
- Висловлюємо, слухаємо, ділимося... - І крапка!
- Приймаємо. - І крапка. Висловлюємо й приймаємо.
- Крапка, саме так! - Ми віддалися емоціям й одне одному.
Маю сказати...
О, боже! Що?
Мені було так незручно через Челсі, і я вдячний, що ти зі мною порозмовляла.
Мені було ніяково... Розумієш, про що я?
- Так. - Це допомогло і Челсі, й мені.
Я рада, що розмова про мою дупу допомогла вам із Челсі перейти на новий рівень.
Я рада, що це стало поворотним моментом у ваших стосунках.
Як ти?
Добре.
Холодна вода капає мені на яйця — цікаве відчуття.
- Вибач. - Прямо в шорти.
- Вибач, мені не шкода. - Ні!
- Я знаю, що я щаслива. - Обожнюю тебе.
І я тебе.
Бачила вас із Еймі на вечірці днями —
ви були такі милі...
сексуальну напругу між вами неможливо не помітити.
Це смішно.
Це дуже гарно.
Я бачу, що Джонні й Еймі шпекаються.
- Ми не поспішаємо. - Не поспішаєте?
Ми не поспішаємо.
Бо вона не приймає контрацептиви, і я хочу дітей...
- Так. - ...але не зараз.
Я ще не готовий...
Так, ти хотів дочекатися повної фінансової стабільності.
Саме так. Фінансової стабільності.
Подорожувати разом, більш ні про кого не хвилюватися.
Коли вона така: «Я не приймаю контрацептиви...»
Серйозно, один необережний рух —
і в нас може бути маленька Еймі або Джон-молодший, чи щось таке.
Це було б неймовірно, але зараз я не можу собі цього дозволити.
І я завжди думав, що всі приймають протизаплідні.
Бо всі мої... Ні, я теж про це нічогісінько не знав.
Усі дівчата, з якими я зустрічався, скаржилися на контрацепцію.
Так, це гормони. Ти закидаєшся гормонами.
Вони завжди казали, вони «скаржилися»,
бо гормони дуже все змінюють.
Я такий: «Чомусь ти ж їх приймаєш». І кінець розмови.
А тоді вони такі: «А-а...»
«А-а...» Це змушує задуматися. Чи хочеш ти...
Не знаю, чи Еймі має якісь причини не приймати їх.
- Але деякі жінки не можуть приймати їх. - Це їм шкодить, так.
- Це серйозні речі. - Треба в усьому розібратися.
- Розумієш? - Так! Тож...
- Я в захваті від вас. - Дякую.
- Що це? Такіто? - Так.
Я хочу сказати дещо стосовно ситуації з «буц квасолинки».
- Пробач. Забудьмо про це. - О боже! Так.
Я так себе скубав, що ледь не покинув проєкт.
- Боже! - Настільки я засмутився.
- Це... - Але все гаразд.
Я просто хотів сказати, бо мені було погано на душі.
- Розумію. - Такі речі мене зачіпають.
Розумію, але все гаразд.
- Як у вас із Клеєм? - Налаштовуємося на одну хвилю.
Я помітив, що Клей... Ти, мабуть, це побачила.
- Він дуже схильний до самоаналізу. - Так.
Я помітив, що коли він трохи затихає, варто дати йому побути самому.
Боже мій, я постійно маю із цим справу!
І я не... Він нічого про тебе не казав.
Ні, я розумію.
Кілька разів, коли ми розмовляли в коридорі
перед тим, як зайти в кімнати, він...
Клей-веселун замикався в собі.
О, боже! То справа не в мені.
- Ні. - О, боже, яке полегшення!
Він стоїть, я стою,
Я підходив щось сказати і якщо він був у тому стані...
О боже! У мене наче тягар із плечей упав.
Так, гадаю, причина цього — стан, у який він впадає.
- Коли твоя свідомість... - Занурюється.
...приглушує все довкола. Я працюю над цим.
- Дякую! Це мені допомогло! - Це добре.
Це додало мені впевненості.
Він тільки те й робить, що хвалить тебе.
Дякую.
Чудово знати, що вона кохає мене, а я — її.
Він чудовий у спілкування. Благослови тебе господи! Я кохаю тебе!
Лише погляньте! Як мило!
Боже, вона така лапочка.
Боже, ти налякав мене до смерті.
Це було мило.
- Це було чарівно! - Він милий.
О, боже мій.
- Ей Ді! - Ей Ді, ти крута, чуєш?
Годі. Не лізь у чужі справи.
Еге ж.
- Як ти? - Добре.
- Гарно. - Чудові розмови.
Тут гарна атмосфера. Як ти?
- Добре. - Лише погляньте! Тримайте мене!
Обожнюю Джонні.
- Він ходячий згусток енергії. Це круто. - Так!
Мені подобається те, що ми можемо дуріти й поводитися, як діти,
але й вести глибокі, емоційні,
щирі, відверті, чесні розмови.
- Так. - Ми притягуємося, як магніти.
Але мене трохи лякає, що буде далі,
бо хоч я й чекаю повернення до реального життя...
- Так. - ...я ніколи не жила з хлопцем.
- Треба буде звикати. - Треба буде звикати.
- Мене хвилює його знайомство з батьком. - Чому?
- Мій тато не підтримав мою участь у цьому. - Справді?
У моїй культурі все робиться дуже традиційно.
Йому буде важко прийняти те, що через місяць я вийду
за того, з ким познайомилася кілька тижнів тому.
Але він не розуміє процес, через який я пройшла.
Тож може виникнути напруження, але...
Як у вас із Лаурою? Як у вас із фізичною близькістю...
- Гаразд, добре. Це все, що мені треба... - Усе добре.
- Чудово! - Ні.
Ми з нею від самого початку один в одного на першому й другому місці.
- Так. - Весь час.
Я знав, що вона зможе поставити мене на місце.
- Вона зможе. - Так.
Те, що хвилювало мене із Сарою... Коли ми розмовляли, нам було мегавесело.
Ми у нас були глибокі розмови, розмови про майбутнє.
Але в нас не було такого,
щоб серйозність переважала над веселощами.
Коли виникнуть якісь проблеми, як ми з ними упораємося?
- Так. - З Лаурою я такий:
«Ось як ми це владнаємо.
Ось як виглядатимуть складні розмови».
Ми знаємо, що в разі незгоди ми все владнаємо.
Усе буде гаразд. Ми вже сварилися днями.
Я хочу зустрітися із Сарою.
Коли ми розійшлися, вона спитала:
«Мені слід було щось зробити по-іншому?»
Я такий: «Я не знаю, що відповісти».
Емоції були дуже сильні... Але все звелося до веселощів.
- Так. - Я хочу, щоб вона це знала.
Бо я б хотів, щоб поза проєктом ми були друзями.
- Я просто... - Так.
Ти гарно виглядаєш на цьому місці.
Мабуть, слід почати пакувати речі.
Ні!
- Виглядає ідеально. - Маленький.
Я так гарно провів цей тиждень!
- І... - Я теж.
Ми... Я навіть не можу сказати: «У нас були кращі й гірші миті».
У нам була одна гірша мить і безліч прекрасних.
Я дивовижно провів час.
Що тобі сподобалося найбільше?
- Про те, що найменше — не треба. - Найменше мені сподобалося...
- Не знаю, як це сказати. - Боже, мені вже страшно.
Найменше мені сподобався нинішній обід на пляжі.
Такіто були дуже смачні.
Я хотів з'їсти всі такіто, перш ніж хтось їх побачить, і я...
з'їв п'ять штук і зовсім...
- П'ять? Вони були величезні! - Я їх просто пожирав.
Я так на них накинувся, що всю губу собі покусав.
Так.
Так що обережніше з поцілунками.
Це те, що тобі найменше сподобалося в усій подорожі?
Так, я повертався з пляжу, спльовуючи кров.
- Ти аж так покусався? - Так.
Тобі це найменше сподобалося? Не наша сварка?
- Ні, сварка була нам на користь. - Це правда.
- Знаєш, що мені сподобалося найбільше? - Що?
Коли ми вперше каталися разом.
- Як романтично! - Багі.
Весело було кататися на них.
Їхати на пляж, крізь джунґлі, з тобою.
Хочеш знати, що мені найбільше сподобалося?
- Що тобі сподобалося? - Ранок сьогодні.
- Ти прокинувся — і був такий милий. - Я щоранку милий.
Ти був по-особливому милий. Від цього я почувалася...
дуже щасливою.
Так.
Що тебе лякає в поверненні в Шарлотт?
Так, це... Не думаю, що в нас будуть якісь проблеми.
Тебе нічого не хвилює? Зовсім?
Після того як ми, практично, трохи пожили разом...
Так, ми чудово ладнаємо, будучи разом
і даючи собі раду одне з одним, коли ми радісні, сумні, сердиті, голодні...
- Сонні. - Сонні. Ми добре ладнатимемо.
Ми добре ладнатимемо? Ми одружуємося! Сподіваюся, що ладнатимемо!
Ти такий гарний при цьому світлі!
Ти також.
Дай цьом.
- Я тебе кохаю. - І я тебе. Ми одружимося.
Обов'язково одружимося.
Що в мені найбільше діє тобі на нерви?
Що найбільше діє на нерви. Послухаймо.
Про що ти думаєш: «Ненавиджу, коли Джонні так робить»?
- Ти робив не одну річ, яка... - Отже, їх багато?
Ні.
Ні, навпаки.
- Знаєш що? - Що?
Куряче капшо.
Ти кажеш це щонайменше раз на день. Це діє мені на нерви.
Куряче капшо?
- Я сумуватиму за цим місцем. - Я теж.
Тут як у раю.
- Доведеться повертатися. - Ще б пак!
Від того, що мені з тобою так швидко стало комфортно,
я почуваюся, наче ми вже довго разом.
- Так. - Мені здається, що ми разом багато років.
Але мені здається, що один із найбільших уроків, які я засвоїла
з минулих стосунків, особливо з перших, —
це те, що я надто багато розповідала батькам,
і мені здається, що вони брали велику участь у моїх стосунках.
- І я зрозуміла, що так бути не може. - Так.
Але я боюся, що вони самі втручатимуться,
особливо тато.
Гадаю, він зовсім не розуміє цей процес,
бо він геть не традиційний.
І мені здається, що вони надто сильно переймаються, надто опікуються мною,
що я, певною мірою, розумію.
Колись я дуже легко піддавалась впливу.
Це також викликало напругу в стосунках.
Я б хотіла подумати, що на мене не впливають так сильно,
але важко не піддатися впливу,
коли за чотири тижні зробиш велетенський крок у своєму житті.
Так. Я хочу щоб мої батьки, брати й сестри брали в цьому участь.
- Так. - Я хочу, щоб усі брали в цьому участь.
Я хочу цього, що б вони не казали.
- Так. - Схвалюють вони це чи ні.
Це моє рішення, але я хочу вислухати їх.
Якщо я не отримаю благословення батька...
то не знаю, чи зможу рухатися далі.
Добрий ранок!
Ми повертаємося в місто. Не можу дочекатися.
- Думаєш, ми запізнимося? - Так.
Але нічого, якось доберемося.
Не дочекаюся повернення до Шарлотт.
Я не хочу їхати звідси.
Ми в раю, але час повертатися до реальності.
Побачимося в Шарлотт.
Я зазвичай вдягаю худі, коли кудись лечу.
- Хочеш, щоб я одягнув футболку? - Так.
Ти вже змусив мене витримати дві гавайські сорочки.
Ти вже хочеш жити зі мною? Чи тобі страшно?
Я вже хочу побачити, чи ти й справді такий охайний, як розповідаєш.
Тебе не хвилює моя я гіперактивність?
- Ну ось. - Хвилює.
Не можна забути це.
Так!
- Так? -«Наречена».
Так!
Час покаже чи наречена я, чи ні.
«Не наречена».
- Не наречена! - Ти божевільний.
П'ять пар закохалося й заручилися наосліп.
Ми їдемо геть! Попрощайся з нашим номером.
Бувай!
- Ходімо. - Ходімо, сонечко.
Шарлотт, ми вже йдемо!
ШАРЛОТТ, ПІВНІЧНА КАРОЛІНА
Вітаємо в прекрасному Шарлотт, Північна Кароліна.
Наші пари повертаються додому з Домініканської Республіки.
Тепер на них чекає найскладніший етап експерименту.
Спіьльне життя в реальному світі.
Ми вдома!
Ми приїхали.
Боже!
Потягни.
Їм повернули електронні пристрої, і вони житимуть разом.
Ласкаво просимо додому!
Ходімо.
Як гарно!
Чи вік, зовнішність, раса, сім'я чи фінансове становище матимуть значення?
Як вони об'єднають свої життя, кар'єри, домівки?
Я вдягав 25% із цього, включно з брудною білизною.
- Прати треба все? - Так.
А про це що скажеш?
Все почалося з любові, справжнього емоційного зв'язку,
але за три тижні наші пари постануть перед вівтарем
і будуть змушені прийняти найважливіше рішення в житті.
Маленька ламонька!
Це допомагає мені уявляти майбутнє.
- Це правда. - З дітьми.
Чи доведуть вони, що любов сліпа?
Я можу поскладати всі свої речі тут.
- Чудово. - А тобі залишиться решта.
- Гаразд. Ідеально. - Так. Я можу поскладати всі свої речі тут.
- Домовилися. Дякую. - Так!
Дякую.
Чудовенько.
Я рада жити із Джеремі.
Найцікавіше буде разом прокидатися
й разом лягати спати, обійматися в ліжку й дивитися фільми.
Я добре почуваюся.
Я не хвилююся й не боюся «обов'язку», який чекає на нас за кілька тижнів.
Але якщо Джеремі — нечупара, ми не одружимося.
Не одружимося. Біля вівтаря я скажу: «Ні».
Гаразд, чим я могла б довести тебе до сказу?
- Якби ти залишила посуд у раковині на ніч. - Добре.
Я злякаюся. Гаразд.
Чим я міг би...
- Багато чим. - Багато чим? Моя відповідь була проста.
Якщо ти залишиш волосся в раковині після того, як поголиш обличчя.
- В жодному разі. - Добре.
Якщо всюди залишатимеш недоїдки й не викидатимеш їх.
Добре.
Якщо виходитимеш із дому, залишивши ввімкненими світло й телик.
- Цього я теж не роблю. - Спльовування.
Спльовуй над раковиною,
а не стоячи біля неї, щоб усе розліталося по склу.
Це огидно. Вибач.
Тобто загалом ти хочеш, щоб я не поводився, як худоба.
- Так. Поводься, як дорослий. - Добре. Мені це подобається.
Думаю, краще, ніж зараз усе між мною й Лаурою, бути не може.
Ми підколюємо одне одного, але можемо бути й серйозними.
Це цілком нова сторінка. Усе це.
Цілком нова сторінка.
- Ти рада? Я дуже радий. - Так.
Я ще ні з ким так не почувався.
Гадаю, я раніше любив,
але, мабуть, ще ніколи не був закоханий у когось.
Думаю, саме так і має бути.
Ми маємо, скільки? Місяць...
- До весілля? - Так.
Не можу дочекатися.
- Я радий бути тут із тобою. - Я теж, пупсику.
Я теж.
У тебе миле личко.
Я кохаю цю дівчину.
- Чому ти... Чому ти його не відкриваєш? - Чорт!
Думаю, сьогодні можна приготувати курку.
Хочеш, щоб я щось приготувала чи щось замовимо?
Це перший вечір удома! Приготуй!
- Змусиш мене готувати? - Так!
- Не даси мені насолодитися першим вечором. - Ми насолодимося вечерею разом.
Так. Я почну з речей у ванній.
- Ти не проти? - Так, сонечко, роби, що тобі потрібно.
- Я займу ліву сторону раковини. - Так, чудово.
Божевільно усвідомлювати, що в нас із Бріттані новий етап.
Спробувати, як воно буде, коли ми житимемо разом.
Бріттані одразу взялася до роботи.
«Я почну розпаковувати речі. Який бік буде твій? Цей?»
Може, зранку ти збиратимешся в іншій ванній.
Тепер ти не хочеш ділити зі мною ванну.
Ти встаєш раніше за мене.
Ось як усе тепер буде?
- Спробуй поміститися тут зі мною. - Я вже бачив.
Так.
Я так за ним сумував. Я сумував за своїм телефоном.
Приємно, коли тебе нічого не відволікає,
насолоджуватися миттю без телефона.
Але, з іншого боку, я радий, що мені повернули телефон.
Я можу поговорити з друзями. Я сумував за рідними.
Як директор, я мусив переконатися, що моя школа досі тримається на плаву.
Тож повернення телефона було корисним.
- Ліжко зручне? - Так, воно м'яке.
Це матрац із ефектом пам'яті.
Ага, добре.
Не сиди в телефоні дуже довго.
Мені треба розібратися із життям.
Треба з усім розібратися.
Розпакуєш речі зі мною?
Так, я хочу закінчити відповідати на імейли.
У мене в понеділок презентація, тож я хочу швиденько дещо надіслати.
То ти постійно зайнятий?
У мене в стегні захрустіло.
Хочеш лівий бік чи правий?
- Готово. - Так?
- Піду відпочину внизу. - Добре.
Подивимося, чи диван зручний.
Мені треба сісти на диван, щоб заснути.
Поглянемо, чи ми зможемо лягти разом. Я буду біля спинки.
- Ти біля спинки? - Так.
Тобі доведеться посунутися, бо мені може стати надто комфортно.
Гарний телевізор і все решта.
- Так, годиться. - Так.
- Чудово. - Мене все влаштовує.
- Так. - Тобі подобається?
Подобається. Так.
Так, ні, подобається. Подобається.
- Так? - Тут гарно.
Можна...
Ні? Так не годиться? Якщо ми дивитимемось телик і я так сидітиму?
Мені дуже зручно.
- Так? - Нітрохи.
Якщо чесно, для мене головне, щоб ти була поруч.
Це головне, тож...
Це було мило. Поговорила із сестрою?
Так. Вона зробила мій день прекраснішим.
- Так. - І я розмовляла з племінницею.
- Розмовляла ще з одною сестрою. - Серйозно?
Я говорила з мамою.
- Як усе пройшло? - Добре.
Вони раді?
- Вони такі: «А-а!»? - Вони хочуть познайомитися з тобою.
- Не дочекаюся знайомства з ними. - Так.
Я теж розповів батькам про тебе.
Мама така: «О, Боже!» Їй подобається твоє ім'я.
Так, вона така: «Ембер Дезіре, не можу дочекатися зустрічі».
Вона була дуже люб'язна, і сестра теж. Мій тато запитав: «Що відбувається?»
- Мій тато був здивований. - Так.
Гадаю, коли ви познайомитеся, він буде тільки за.
- Добре. - Так.
Можливо, він фліртуватиме. За ним треба наглядати.
О, боже!
Це до біса мило.
Дякую, маленька.
Кажу тобі, я такий вдячний за друзів
і нашу розмову. Не можу дочекатися, щоб познайомити тебе з ними.
Вони хочуть познайомитися.
- Я розповів про цей досвід. - Так.
Багато хто був шокований тим, що я сказав їм, що плакав.
Вони відчули, що я змінилася в тому сенсі, що усвідомив свої емоції.
Зважаючи на те, як мене виховував батько, як я бачив зраду як звичну річ.
- Так. - І...
Мій тато дуже люб'язний, він завжди вмів розмовляти з жінками.
І це було, наче...
Розумієш?
Той факт, що мама з татом були, як найкращі друзі,
але, незважаючи на це...
На жаль, незважаючи на це, він їй зраджував.
Він багато зраджував.
Він брав мене з собою у деякі поїздки до інших жінок.
А тоді...
То було важко, я нічого не розумів, я не розповідав мамі про це.
Я досі тримаю це в собі.
Мама навіть не знає про деякі поїздки, в які тато брав мене із собою.
- Я люблю тата. Він був чудовим батьком. - Звісно.
Я не хочу применшувати того, який він батько,
бо він підтримував мене у всьому.
Просто я ніколи не бачила, щоб мій тато був з...
- Так. - Вони з мамою були разом 25 років.
Після розлучення він ніколи не був самотній, завжди мав дівчину.
Я ніколи не бачив темношкірих стосунків, де чоловік був би вірним,
і я навіть не звинувачую тата. Це стосується всіх чоловіків у моєму житті.
Навіть знаменитості, як Вілл Сміт і так далі, усі зірки, Дідді та інші.
Я захоплююся цими чоловіками, і вони постійно мають коханок.
Тож для мене поняття однієї дівчини...
Так.
Я завжди боюся: «Чи можу я бути з однією людиною?»
Я серйозно ставлюся до шлюбу і навіть до кохання до тебе, до всього.
Просто шлюб... для мене це щось невідоме.
Я хочу одружитися.
Я хочу пройти психотерапію разом з тобою й виговоритися.
І те, що ми зіткнулися з перешкодами,
ми пройшли через конфлікт, труднощі,
- і нам вдалося вийти із цього... - Так.
Навіть коли було складно, ми знали,
що ти моя половинка, яка може мене втішити.
Ти чудесно до мене ставишся, і те, що я з тобою,
і те, яким я став...
Я вдячний за ту мить у кімнатах і за те, що ти допомогла мені стати кращим.
- Так. - Бути з тобою — неймовірно.
Я відчуваю, що для нас із тобою це буде найкраща мить.
- Так. - Я освідчився тобі не просто так.
Я кохаю тебе.
- Але я борюся зі своїми демонами. - Так.
Я втомився від того, що боюся цих страхів.
Я хочу кохання. Я хочу одружитися. Я цього хочу.
Переклад субтитрів: Анастасія Хома