Dvaadvacátý den života s Amy. Jde to do tuhého.
Tady je! Panebože!
To ne!
Thomasi Jeffersone, zachraň mě! Zachraň mě!
LÁSKA JE SLEPÁ
18 DNÍ DO SVATBY
CHELSEA, 30 STEWARDKA
JIMMY, 27 SOFTWAROVÝ OBCHODNÍK
Možná mě povolají do práce.
Jak ses vyspal? Vyspal ses?
Nevyspal jsem se.
Takhle odejít nebylo vůbec v pohodě.
Řekla jsi mi, že odcházíš.
Chtěla jsem odejít jen proto, že jsi tolik zmiňoval,
že ti pořád lezu do prostoru.
Ani nevím, kde se ten rozhovor vzal.
Z toho, že jsem ti řekla, že jsi mě včera nepolíbil?
Je to pro tebe moc?
Pořád jsi mi říkal, jak moc miluješ, že já ti říkám, jak moc tě miluju,
a že říkám, že jsi fešák,
že se tě dotýkám...
Líbí se mi to.
No...
- Zlato! - Já...
Upřímně mě štvalo, že ses mě včera pětkrát zeptala...
- Chápu. Taky to nesnáším. - „Co je se mnou?“ A...
- Zeptala jsem se dvakrát. - Přišlo mi to moc.
Ale může nás to jen posílit.
Kdybych si myslel,
že se na mě moc lepíš do té míry, že se to nedá vydržet,
nebyl bych tu. Nechtěl bych s tebou nic mít.
Zajímá mě, co ti vadí.
Ale fakt zapracuj na tom, jak to říkáš.
To musíš.
- Jo. - Musím pracovat na svých emocích
a citlivosti.
- Toho jsem si moc dobře vědoma. - To zní fér.
Zaměřím se na výběr slov.
To, co jsem řekl, bylo neuctivé.
Miluješ mě, záleží ti na mně. Víc si ani nemůžu přát.
Promiň, miluju tě...
Řekla jsi věci, co můj názor nezmění.
Neposuzuju tě podle toho, co mi řekneš,
když jsi ze mě rozhozená.
Oba jsme řekli věci, které tomu druhému ublížily.
A upřímně...
Jen mě to rozptyluje, ale jsem tu pro tebe.
Chci ti dělat radost a chci tady být pro tebe.
Chci s tebou být navždy.
Miluju tě a nechci s tebou nic víc než budoucnost.
Jinak byl včerejšek s tebou super
a máš skvělý kámošky a...
Byl to krok vpřed, věř tomu nebo ne.
- Bože můj. - Věř tomu nebo ne.
Když je znám, miluju tě ještě víc.
Ty mě stresuješ, chlape.
Už mě neopouštěj.
- To se mi nelíbilo. - Opustit tě?
- Včera. - Ne.
Já nevěděla, jestli jsi šel domů, jestli si šel do baru...
- Myslíš, že jsem byl v baru? - Nevím!
Ježíši, chodím do práce.
Bylo úterý.
Chtěl jsem se vrátit. Napsal jsem ti, že tě miluju.
Ale nemůžeš mi to vyčítat do konce života.
- Nemůžeš... - Taky jsi řekla jednu věc.
- Můžu? - Co?
Řekla jsi mi, že už nikdy nezačneš se sexem.
- Hm. - Vážně?
- To mění můj názor. - Řekl jsi,
že jsi ani nechtěl mít sex, že sis chtěl dát oraz.
Nemyslel jsem tím, že jsem nechtěl, jen to, že jsi to iniciovala ty.
A jsem rád, že jsi to udělala, takže prosím tě...
Prosím tě, nepřestávej iniciovat.
Panebože.
Zblázním se z tebe.
Připoutej se, zlato.
- Miluju tě. - Miluju tě. Jsem z tebe nervózní.
Díky za pokec.
Díky za lásku.
Víc ta váza neunese.
Nalij tam vodu, zatížíš to.
- Můžeš to udělat? - Jo.
- Vidíš? Někdo musí být ten chytrý. - Prosím!
Nech mě.
- Kdo má vysokou školu? - Jasně.
Víš, kolik blbců má vysokoškolské vzdělání?
- Dělám si srandu! - Úplní idioti.
Jen ti to oplácím.
Dobře.
Na stupnici od jedné do deseti, jak moc jsi nervózní z mých rodičů?
Nebývám nervózní skoro kvůli ničemu.
Jaká je dynamika vaší rodiny?
- Naši jsou manželé 36 let. - Dobře.
Jejich vztah jim funguje, ale já bych takový vztah asi nechtěla.
- Dobře. - Žijí vedle sebe.
Milují se, ať už to pro ně znamená cokoli,
ale nevím.
Já chci...
Víc.
Víc koření, víc radosti, víc zábavy.
- Dobře. - Asi se odmítám spokojit.
Dobře.
Vím, že to nebude každý den zajímavé,
ale budu se o to snažit.
- Sakra... - Kde jsou igelitky? Tady?
Co nejhoršího se dnes může stát?
Nejhorší, co se může stát je to,
že to bude našim hrozně nepříjemné.
- Dobře. - A ty situaci nějak zhoršíš.
- Dobře. Proč... - To by bylo to nejhorší.
Jak bych to mohl zhoršit? Čím?
Kdybys byl zaražený, kdyby z tebe necítili dobrou energii.
Ne. Nebojím se. Všechno bude v pořádku.
Když bude někdo zaražený, tak začneme zpívat a tancovat.
- Nebo tak něco. - Ne.
- Napadlo mě něco jiného. - Fajn.
Kdyby řekli,
že je Jeramey milej kluk, ale rozhodně není pro mě.
Co to mohlo způsobit?
Jsem velká osobnost a oni si mě představovali...
Pardon.
Já nevím, že prostě potáhnu ve vztahu všechno já.
Neříkám, že takový je náš vztah, ale viděli to, takže...
Nevím. To je ten nejhorší scénář.
Dobře.
Super.
Jdeme na to!
- Sakra. Utřeš to? - Jo.
Pojďte dál!
- Ahoj. - Zdravím.
- Jak se máte? Jeramey. - Jak se máš? Těší mě.
- Ahoj! Těší mě. - Těší mě.
- Jeramey. Těší mě. - Meghann. Těší mě.
Ahoj.
Vidím, že se nám líbí stejné věci.
- Dobře. - Chcete vidět můj prsten?
Páni! Nemám sluneční brýle, ale bože.
Sluneční brýle? Říkal jsem si...
Tohle tě pobaví. Hádej, co jsme dělali na prvním rande?
- Potápění. - Surfovali?
Lukostřelbu.
- Miluju lukostřelbu! - Cože?
- Miluju lukostřelbu. - Trefila jsi vůbec ten terč?
- Jo! - Vedla si děsivě dobře.
Začal jsem se bát.
Říkal jsem si, že jestli jí naštvu, měl bych se začít bát.
Pomalu si začíná zvykat, kolik kravin denně plácám.
Nevím, jestli se na to dá zvyknout, lepší výraz by byl „ladím se“.
- Ladíš se? - Jo.
Ona se probudí, řekne, že mě nesnáší a odejde z pokoje.
To není pravda!
Oni se smějí, to znamená, že to moc dobře znají.
Co byste chtěli vědět?
Víme, proč tam šla ona.
Proč ty?
Moje zkušenost s randěním byla dost hrozná.
Líbilo se mi, že tam můžu poznat fakt hodně lidí,
kteří mají dobré úmysly.
Navíc byli předem prověření a mají psychologický posudek.
„Co nejhoršího se může stát?“
Myslíš, že se spletli, když...
- V buňkách ne. - Dělám si srandu.
To až doma. Ne, vůbec.
Já jsem do toho upřímně šel
s nulovým očekáváním, že někoho najdu.
A pak jsme se potkali. A nic z toho nedokážu vysvětlit.
Bylo fajn mluvit o pocitech a tak.
Neříkám, že chci pořád mluvit o pocitech.
- Ale vím, že můžu. - Jasně.
- Můžu a... - Vyjádřit se.
Dokážu vyjádřit, co cítím.
Jsme v milostném trojúhelníku.
- Nejsme v... - Teda on, já ne.
- Teď už ne. - Ani jsme nebyli.
- Pořád tam něco je. - Nechám to na Lauře.
Ne, obhaj se, zlato.
Mám se obhájit?
Moje odpověď by trvala 45 minut, to nechceš.
Zajímá mě tvoje verze, tak mluv.
Až do konce se scházel ještě s jednou.
Myslím, že ho měla ráda a myslím, že on ji taky.
- Ano, ale... Jo. - A to je v pořádku.
Ona mu napsala na Instagramu,
že pokud by si nebyl svou volbou jistý, ráda se s ním sejde
a můžou to probrat.
Dávám jim přehled o celé situaci.
- Řekl ti o tom. - Zachoval se správně.
Šel jsem nahoru, nemohl jsem se dočkat, až jí tu právu ukážu.
Získám si tím důvěru.
- První reakce: „Olajkoval jsi to.“ - Dal tam srdíčko.
Co máš dělat?
Já to bral tak, že potvrzuju příjem, ale neodpovím.
Mohl jsi dát palec nahoru, nemuselo to být srdíčko.
Jen jsem dvakrát poklepal.
V duchu jsem si říkal, že to beru.
To nic. Je tady. Tak jo.
Bylo to takový: „Skoro se ti to povedlo, neměl jsi udělat nic.“
- V pohodě, nevadí mi to. - Nevadí to.
Jak jste přišli na to, že se máte rádi?
Nechám ho říct jeho verzi, ale u mě to bylo o tom...
- Odpoví pak i za mě. - Ale...
Ne.
Znáte mě a víte, že se umím zaseknout na drobnostech.
Takový ty drobnosti, co se ti nelíbí. A ani nevím, který den to bylo.
Někdy na začátku, kdy se snažíš co nejvíc zaujmout.
Řekla jsem, že to otočíme.
„Řekni mi svoje vady, já ti řeknu svoje.“
„Co ti vadí? Řeknu ti svoje.“
Prostě ty otravný věci, abychom nebyli překvapení.
On nosí havajské košile, což já teda fakt nemusím.
- Jsou skvělý. - Miluju je. To beru.
- Beru. - Havajský košile jsou fajn.
- Dobře. - Jenom ne pořád.
- Super. - Prostě občas.
Ptala jsem se.
Nevěděl, co chci slyšet. „Jaký máš názor na motorky?“
On, že jo. A já „ne“.
Strašně jsem o tom přemýšlela.
Líbí se mi, ale teď už mi na něm něco vadí.
„Udělám seznam pro a proti.“
- Nikdo není dokonalý. - Ne.
Udělala jsem seznam všech „pro“ a došlo mi místo na papíru.
Byly to důležité věci.
Náboženství, rodinné hodnoty, výchova.
Vize do budoucna? Potraty, stejnopohlavní svazky.
Na tom všem jsme se shodli.
A pak tu byly čtyři věci. Věci jako havajské košile.
- Motorky. Prostě úplný kraviny. - Tohle všechno.
Tohle versus tohle.
Venku bych ho odkopla přesně kvůli těmhle pitomým
a povrchním věcem, na kterých nezáleží.
- Nezáleží. - Tak to je moje odpověď.
Tak jsem to poznala.
Páni, víc k tomu neřekneš?
„Udělala jsem seznam pro a proti.“
Líbí se mi. A zdá se, že ji má rád.
A...
dokáže ustát ty věci, které z ní padají.
Což může být občas náročné.
Je dost paličatá.
Když z ní uděláš princeznu a budeš ji uctívat,
zadupe tě do země.
Vadí mi, že jí to vždycky projde. Podle mě jim na tom záleží.
Dneska jsem viděla, jak do sebe narážejí a nevím, jestli je to jen sranda.
- Líbí se ti? - Jo.
Někdy spolu mluvíte dost drsně.
Byla bych ráda, kdyby vám to klaplo.
Jo.
Aby ses tomu oddala.
Ale upřímně ty kraviny jako košile...
Je to sranda, patří to k člověku.
Co ti tak vadí...
- Nelíbí se mi to. Jde o to... - Ale proč?
Moc dobře víš, že mi už od střední některý věci vadí.
- Můžeme jít na slunce? Je zima. - Pojďme na slunce.
Měl jsem příležitost...
No tak.
- Lidi mu nedělají problém. - Jo.
To se nám líbí, ne? Mně se líbí havajské košile.
- Ty se mi snad zdáš. - Prostě se mi líbí.
- Proč se ti líbí? - Je to pocit sebevyjádření.
Když někdo něco miluje, tak to beru.
Já zas vidím dospělýho chlapa, co má dobrej styl.
Má sebevědomí.
- A tohle dělá tak jako ze srandy... - A to se mi líbí.
Když vidím, že má někdo něco rád
a vidím, jak je to baví, tak to miluju.
Fandím tomu.
- Možná je musím přestat pomlouvat. - Jo.
Můj manžel miluje havajské košile. Hádej, co se děje?
Hádej, co dostane do šatníku můj manžel?
- Můžou si je půjčovat. - To by šlo.
Nahoře je celá skříň...
Nebrala bych mu jeho havajský košile.
Vezmi si je někam daleko.
Nebude to dokonalé. Jde o to, s čím dokážeš žít?
Se kterými věcmi jsi v pohodě do konce života?
17 DNÍ DO SVATBY
To je super!
- Ahoj. - Zdravíčko.
- Jak se máte? - Ahoj.
- Skvěle! - Těší mě.
Těší mě.
- Jsem Johnny. - Rodrigo.
- Těší mě. - Proč se chceš naučit bachatu?
Bachatu miluju. Jsem Latina.
- Takže všechny styly... - Ano.
- To je prima. - Jo.
Na svatbě by to bylo super.
- Gratuluju! - Děkujeme.
- Můžeme? - Jo.
Musíš si připravit boky.
Raz, dva, tři, ťuk.
A pět, šest, sedm, ťuk.
Základní krok, dva, tři.
Pět, jdeme, ona se otáčí a raz...
Na první! Já zapomněl, co děláme.
Já jsem se tak soustředil na tu otočku!
A otočka, šest, sedm.
- Safra! Ujelo mi to. - To je ono.
- Dva, tři. Nahoru. - Zvednout.
Jedem.
Jsme tam, nebo ne?
- Zvládneme to skvěle. - Přesně.
Půjdeme tudy.
Pomůžeš mi s tím deštníkem?
Děkuju.
- Těšíš se na mou mámu? - Ano!
- Jo? A na sestřičku. - Jo!
- Ahoj! - Ahoj.
- Ahoj. Jak se máš? - Moc dobře. Co vy?
- Těší mě. - Těší mě. Nesu ti kytky.
Dobře!
- Těší mě. - Ahoj.
- Jsem AD. Moc mě těší. - Ahoj, AD.
- Moc ti to sluší. - Díky.
Máte se dobře? Ta růžová ti moc sluší.
Děkuju. Konečně. Těší mě.
Já vím! Ahoj!
Panebože.
- Jaký byl let? - Bylo to dobré.
- Dnes jsem pracovala. Celý den. - Dobře.
Já taky. Jak jsi trávila den ty?
Dnes jsem toho moc neměla. Byla jsem v posilce.
- Nákupy, úklid domu. - Dobře.
- Jsem realitní makléřka a vedu klub. - Dobře.
- Měla jsem volno. - Pracovala jsem v klubu.
- Co tam děláš? - Manažerka VIP sekce.
- Manažerka VIP? Dobrý. - Starám se o celý klub.
- Dobře. - Makléřka jsem asi dva roky.
- Baví tě to? - Ano.
- Dobře. - V budoucnu chci být investorka.
Chci renovovat a prodávat domy.
Chtěla bych pronajímat.
Dobře.
To by se dalo spojit s Clayem, panem Podnikatelem.
Tvrdě pracuje, aby vybudoval svůj byznys.
Hodně pracuje.
Máš taky časově náročnou práci?
Je to časově náročné, ale...
Nepohlcuje mě to.
- Co jsi dnes dělal? - Měl jsem pár schůzek.
- Jo. - Jsme před podpisem.
- V tomhle kvartálu jde o hodně. - Jo.
Byl jsem v posilce na tréninku.
A pak šel na setkání s kráskami.
- Díky! - Takže dobrý den.
- Je tu zima. Mrznu. - Mrzneš? Jo.
- Na. - To ne.
- Ne, já mám svoje návaly horka. - Má ráda zimu.
- Vážně? Děkuju. - Dobře?
- Dá se to roztáhnout. - Moc děkuju.
Jednoho dne ti bude taky horko.
Co říkáš na jeho pracovní rozvrh?
Začínám se v tom orientovat.
Od devíti do pěti, pak od devíti do devíti.
Snaží se.
Někdy mám pocit, že upřednostníš pohodlí
místo toho, aby ses vrátil domů, což chápu, když máš pak někde být.
Ale pak jsou dny, kdy by ses mohl vrátit
a my bychom mohli být spolu, popovídat si, strávit spolu čas,
což by bylo hrozně fajn, ale není to v rozvrhu.
Ale máš tam volná okna.
Co na to říkáš?
Je to dobrá připomínka.
Jsme zasnoubení a chceš spát...
Chceš, abych se vrátil domů.
To chápu.
Ale ze sedmi dní v týdnu, potřebuju dva dny v týdnu,
kdy to pro mě bude pohodlnější kvůli mojí práci.
Třeba neděle.
V sobotu večer jsem se nevrátil, v neděli ráno jsem měl pronájem.
Musel jsem jet k Normanskému jezeru. Pineville je hodinu od jezera Norman.
Potřeboval jsem natankovat skútr a loď včas.
Občas mám pocit, že některé věci nejsou takový problém...
Jde přece o práci.
A taky je tu její práce. Ona teprve začíná pracovat.
- Dobře. - Já začal pracovat okamžitě.
- Ona měla víc volna. - Chápu.
Já pracoval a nebyl jsem tam, ale až se vrátíš do práce...
Pracuje v noci.
Bude se vracet ve dvě, ve tři ráno.
Ale zatím jsi v práci nebyla.
Až se vrátíš do práce, bude to problém?
Myslím, že to bude vždycky problém, když si neuděláme čas.
Začínám být frustrovaný, protože se budu muset přizpůsobit.
- Ale budu pracovat. - Jo.
A já se snažím.
Myslím, že jsem jasně řekla, že nechci, abys nepracoval.
Líbí se mi, že jsi podnikatel, že děláš, co děláš.
Nechci ti to vzít.
Jsi dříč, to je jedna z věcí, která nás spojila.
Práce není problém. Práce nikdy nebyl problém.
Tak v čem je problém?
Promiň.
- Já jen... - Já se napiju. Pardon.
Takže ty chvíle, kdy se smějeme, tlacháme, to podle tebe
nejsou spojující chvíle?
- Ptám se, abych věděl. - Takové chvíle byly, jasně.
- Myslíš, že to nestačí? - Nestačí.
Ona to nechápe. Nepracuje.
Já se v tom procesu fakt snažím, ale potřebuju trochu...
Milost.
Myslím, že byste si měli navzájem dávat milost.
Chtěla bych říct...
A nemyslím to zle.
Ale řeknu to, protože je mi 59 let
a byla jsem vdaná téměř 24 let.
Myslím, že bys měla pochopit jeho pracovní rozvrh,
ale musí to být vyvážené.
Chápu, že musíš do práce a je to na nějakém místě,
ale pokud je pro tebe někdo důležitý,
uděláš si čas.
Tečka.
Jestli je tam láska...
uděláš si čas.
Tečka.
Manželství je těžké.
Jasné?
Je to ta nejposvátnější instituce.
A to říkám, i když moje manželství ztroskotalo.
Ale 23 let, to je pěkně dlouhá cesta.
Určitě.
Chci pro vás oba to nejlepší.
A se správnou osobou je manželství krásné.
Jo.
- Těšíš se? - Jo.
Já taky.
Díky, zlato.
- Jsem nervózní. - Jsi nervózní?
- Jsem fakt nervózní. - Ne, nejsi. Proč?
Protože to jsou holky.
- Říkáš, že jsou to milé holky. - Jsou. Jo.
- Já jsem taky milá, myslím. - Nestýkám se se zlýma.
A jak dlouho se s nimi kamarádíš?
Dva roky.
Takže znají drby.
Panebože.
Nejspíš mi nic neřeknou,
dokud nezískám jejich důvěru a pak to z nich bude padat.
Ne, bojím se, že ti toho řeknou moc.
- Jsou jako... - Moc? Co nevím?
Bože. Bojím se.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak je? - Ahoj!
Jak je, holka?
- Chyběl jsi nám! - Ahoj, já jsem Cara.
- Moc mě těší. - Ráda tě poznávám.
- Ahoj! Jsem Maddie. - Ahoj!
Omlouvám se. Nechtěla jsem tě poškrábat náušnicí.
- Jste krásný! - Něco pro vás máme.
- To je pro nás? - Ano.
Přinesli jsme vám láhev bublinek a květiny.
- Gratuluju! - Bože můj! To je tak divný!
Taková doba!
- Jak se máte? - Hrozně jsme se na vás těšily.
My taky.
- Ukaž mi prsten. - Jo, jasně.
- Dobře, dámy, slyšela jsem... - Gratuluju!
- Jo? - Prý jste mu poradily.
- Rozhodně jsme mu poradily. - Skvělá práce.
- A... - Dobře. Je to nádhera.
- Výborně. - Dobře jsme ho vychovaly.
- Jo. - Tak na nás.
- Jak se vám spolu žije? - Jo.
- Bylo to dobrý. - Žil jsi s holkou.
Žila jsi s klukem?
- Bývala jsem vdaná. - Sakra!
- Tak to jo. Dobře. - Sakra. To jsem nevěděla.
Už je to dávno.
Byl jediný, kdo mi kvůli tomu dal zabrat.
- Měl jsem těžký den. - Jo.
- Takže... - To je vtipný.
Jak víš, že jsi připravená se znovu vdát?
- Ano. - Mám pocit, že jsem hodně dospěla
a z rozvodu jsem se hodně naučila.
Měla jsem čas na uzdravení z manželství,
našla jsem sebe samu a našla jsem si práci snů,
vybudovala jsem firmu
a jsem si jistá tím, kdo jako člověk jsem.
A chci s někým sdílet život.
A tady vstupuješ do hry ty, chlape.
Mám s ním pocit, že mě opravdu poslouchá a vidí.
V minulých vztazích jsem se vždycky potýkala s tím,
že mě lidi nevyslechli a neslyšeli mě.
On rozumí emocím a můžeme jet na téhle úrovni.
Já jsem dáma plná emocí.
A to, že fakt věnuje čas tomu, aby mě poznal,
aby poznal můj jazyk lásky a naučil se se mnou mluvit...
Dneska ráno jsem mu řekla, že už nebudu iniciovat sex.
A on: „Zlato, řekla jsi, že už nebudeš iniciovat sex,
musíš mi říct, že to neuděláš.“
- To jediný ho rozčílilo. - Bylo to ze srandy.
- Jasně, že je to důležité. - Jo.
Myslím, že to je jedna věc, kterou by nikdy neodmítl.
Jo. To se nám líbí, ale...
Jo, dostaň to ze sebe! Do toho!
Chceme všechno vědět.
Takže miluju tvé srdce a...
Srdce? Tak se tomu říká?
Myslím, že mě na něm zaujalo to, že...
Jak je emotivní.
Jak se jí zvětšily oči!
Je emotivní!
Takže přitom brečel.
- Jo. - Jo.
Brečel při sexu? Nene.
- Panebože. - Nene.
- Při sexu s ní jsem nebrečel! - Určitě ano.
Seš plačka!
Tady je. Ano. Odfrkni si, Maddie.
Jimmy je na partnerce vždy závislý.
- To mi řekl. - Jo. Je.
- V dobrém slova smyslu. - Jo.
Posledních pár dní evidentně ne.
Takže... Chceš jim o tom něco říct?
- Povězte mi o posledních dnech. - Řeknu to.
Řekl, že se na něj moc lepím.
- Lepí? - Jimmy!
- Lepí? - Tak hele...
Člověk, který nedokáže dýchat, když mu někdo nedýchá do pusy?
Kdyby ses nelepila, bude ve stresu.
To mi řekl! Potřebuje, abych...
„V noci se mě její noha nedotýkala. Už mě nemiluje.“
Přesně tohle mi řekl, takže jsem to dělala.
Stačí s ním čtyři hodiny nemluvit a bude se mu stýskat.
Mám otázku.
Co říkáš na to, že má Jimmy blízké kamarádky?
Jo.
Dřív mi to dělalo starosti.
Ale já mám taky kamarády.
A jeden z těch nejlepších je můj ex.
Prostě jsme lepší kamarádi, než jsme byli partneři.
Takže když mi o vás řekl, neměla jsem právo na to cokoli říct,
nebo si domýšlet.
Ale moje minulost byla trochu jiná,
protože jsem chodila s kluky, kteří měli dobré kamarádky
a všichni mě s nimi ve skutečnosti podváděli.
- Takže jasně, že to mám v hlavě. - Jo.
Ale není vůbec fér
uplatňovat mou zkušenost na vaše přátelství.
A řekl mi, že se vám budu líbit
a že vy se budete líbit mně a že budu mít nový kámošky.
Potřebuju víc kamarádek.
- Zatím mi připadáš super. - Ano.
- Je jako náš bratr. - Jo.
- Věří mému úsudku. - Jo.
- To doufám. - Pokud ne, řekneme mu to.
Ano, doufám, že ano!
Říkáme mu to, protože jsme jako starší sestry.
Jo.
Líbí se nám. Určitě.
Vypadá velmi temperamentně.
Zdá se, že Jimmyho miluje, což je nejdůležitější.
- Mohla by být naše kámoška. - Mohla.
Jen je šílený, že ještě před pár týdny
jsme jenom pařili.
Chodili jsme do baru a teď asi půjdeme na svatbu.
- Snad. - Ano.
- Já věděla... - Znáš mě líp.
Já věděla, že si vás zamiluju,
protože jste chtěly vědět, co budu mít na sobě. To žeru.
„Už se rozhodla, v čem půjde?“
Boží.
Bože, ty jsou krásný.
No vida, moje malá pekařka.
Úplná žena v domácnosti.
Jsem na ně připravená.
Naše první návštěva.
- Těšíš se? - Těším se.
Kdo by to mohl být?
- Kdo to asi... Ty brďo! - Ahoj.
Ahoj, lidi. Jak se máte?
- Těší mě! - Ahoj! Konečně se poznáváme!
- Bože, ty jsi krásná! - Děkuju!
- Vítejte. Ahoj, já vím. - Nemůžu se dočkat, až to uslyším.
Panebože. Já vím.
Varoval tě, že jsme hrozně hlasití?
- Pocházím z hlasité rodiny. - Skvěle!
- Perfektní.
Celou dobu zírám na tvůj prstýnek.
- Ani jsem... - Je krásnej.
Odvedl skvělou práci.
- Nemůžu se dočkat! Páni! - Já vím.
Celou dobu jsem se na něj dívala.
- Perfektní. - Krásný.
- To on. - Dobrá práce, chlape!
Jdeme!
- Jsem pyšná. - Jo.
Máme saláty.
Máme linguine s škeblemi.
Tak vyprávějte o těch buňkách.
Co se mě týká, já mám hodně specifický vkus.
Johnny mě zaujal hned první den.
Ale na začátku jsem říkala,
že ten je tu pro srandu a ne vztah.
To se mi líbí!
Když potkáš jeho rodinu, dává to smysl.
- Lidé by si to mysleli. - Jo.
Ale pak se začal pouštět do hloubky.
Johnny! Jo!
- Je to fajn. - Dobrá práce!
Vždycky jsem doufala, že ho uslyším.
„Chci mluvit s Johnnym.“
Dával mi takový pocit klidu
a i přes zeď mi projevoval lásku...
- Strašný klišé. - Jo.
„Když mě požádá o ruku, řeknu ano.“
Si piš, kámo!
A on se toho samého rána probudil
se stejnou jistotou.
A co žádost o ruku?
Když se zeptal, byla jsem naměkko.
Oslovil mě jménem, které mi chtěla moje máma dát,
což je „Olenska“, a já se začala smát.
Snad jsi mu to oplatila.
Stone?
Já žeru, že to víš!
Ano!
Vím to.
- Schváleno. - Jo, hotovo.
- To je super. - Vzrušující.
- Zasloužíš si dobro. - Zasloužíš.
- Jo. - A tohle je dobro.
Neříkám, že jste stvořeni jeden pro druhého, ale...
Mám z vás dobrý pocit.
- Jo. - Moc dobrý pocit.
- Jsem připravená na svatbu, jen... - Jo.
My taky. Strašně se těšíme.
Já taky.
Možná je láska fakt slepá.
Na Mariu!
- Ne, na vás. - Na vás.
Nevím, jestli se to smí, ale koukej říct ano!
Já bych jí řekla ano!
15 DNÍ DO SVATBY
Jak je, prcku?
Tak jo.
Budeš tam sedět se slunečními brýlemi?
Odešel jsi v 10:45
a byl jsi venku do pěti do rána.
Bary zavírají ve dvě.
- Co jsi dělal do pěti? - Dobře.
Nechápu, proč mi nechceš odpovědět.
Šel jsem do karaoke baru.
Když jsem odcházel, místo se změnilo.
Sraz v Lost and Found. Fajn. Sešli jsme se v Lost and Found.
Cestou na místo mi jeden z kluků napsal,
že je tam i Sarah, tak abych o tom věděl.
Řekl jsem si, že to asi otočím.
Pak jsem si řekl, že si nenechám ovlivňovat večer.
Přišel jsem tam.
Ona ke mně přijde, řekne „ahoj, Jeramey“, obejme mě a odejde.
Nechápal jsem, co se děje. Pak jsem zjistil, že je naštvaná.
Abych to ještě nezhoršoval,
řekl jsem si, že to musíme probrat.
Panebože.
Takže jsme se zdrželi a probrali to.
Byl jsi se Sarah Ann do pěti do rána a povídali jste si?
Ano.
Nabaluje se to.
Neustále ne mě házíš věci,
se kterými se musím vypořádat, stylem „to je tvůj problém“.
S čím se musíš vypořádat?
Jak to myslíš? To, že ses nevykašlal na Sarah Ann!
Snadno jsi tomu mohl zabránit,
kdybys jí vhodně odpověděl na tu její zprávu.
Ale ty ne. Začal jsi ji sledovat.
Absolutně ses nepokusil to nějak utnout.
A já ti mám věřit, že jste vedli
přátelský rozhovor, kde jsi to utnul,
když se to mohlo stát už dávno?
Chápu, jak to může vypadat.
Nevěřím ti ani hovno.
Musel jsi nechal aspoň trochu pootevřené dveře,
aby si myslela, že je vhodné, aby tě oslovila.
Možná prostě nejsi ochotný ji odříznout.
Možná jsi až moc milej. Já nevím.
Jasně, řeším kraviny jako havajský košile a další povrchní věci.
Ale nic takhle velkýho.
Věděla jsem, že se to stane.
Omlouvám se za to, ale abych tě ujistil,
sdílel jsem svou polohu.
Abys věděla, kde jsem.
To mě mělo ujistit jak?
Nechci být zasnoubená s někým, u koho potřebuju takový ujištění,
že musím sledovat jejich polohu.
Ani omylem!
Já jsem spala! Co jsem podle tebe měla dělat?
Zůstat vzhůru a sledovat tvý auto?
- Ne. - Jak by to mohlo být ujištění?
Ujištění je vrátit se domů včas,
ne v šest ráno.
Já bych se v téhle situaci chovala úplně jinak než ty,
to si ani neumíš představit.
Vím, že tě nic netrápí a nestresuješ se,
ale já se dnes mám seznámit s matkou svého snoubence.
Nechci se před ní přetvařovat.
Bude se mě ptát, proč jsem si tě vybrala.
- Teď nemám co odpovědět. - Dobře.
Mohl jsi mi večer napsat.
Jako tvoje snoubenka, kterou sis dobrovolně vybral,
jsem mohla dostat...
Pardon, ty jsi sdílel polohu, takže pohoda.
- Kdes byl? - Na parkovišti.
Byli jste na parkovišti před Lost and Found do pěti do rána?
- Nic nepopírám. - Popíráš, že bys opustil bar.
Nechci o tom mluvit.
- Nechceš o tom mluvit? - Ne.
- Tak přiznej, že jsi lhal. - Nebudu ti o tom lhát.
Nebyl jsi na parkovišti Lost and Found.
Nesdílej polohu, pokud nechceš, abych to věděla.
- To je blbost. - Super.
Jsou Lost and Found, pak je tam ulička...
Nebyl jsi v South Endu.
Byl jsi severně od Uptownu, kde bydlí Sarah Ann.
Věděla jsem to.
Když jsem se v pět ráno probudila.
Vsadila bych svůj poslední dolar na to, že seš se Sarah Ann.
Už nemám co dodat.
Chci ven.
JEŠTĚ UVIDÍTE
Jsem zamilovaný.
V Chelsea jsem našel úžasného člověka. Rozhodl jsem se správně.
Při hledání svého prince jsem čelila mnoha překážkám.
Myslím, že jsem ho našla.
Viděl jsem budoucnost a vím, že je s Amy.
- Budu skvělej táta, těším se na to. - Hrozně se na nás těším.
Myslel jsem, že mi manželství nepůjde, nechci začít podvádět.
Myslíš, že hlavní problém je v tom, že budeš podvádět?
Pokud mu tvoje všechno nestačí, pak to není chlap pro tebe.
Můžu si vzít vaši dceru?
Tohle je na mě moc.
Bože můj!
Jsem Jess.
- Jimmy. - Ahoj.
- Už nemáš mulleta! - To je těžký.
Trevor je můj obvyklý typ.
Mluvili jsme o tom, jak by život vypadal,
kdybychom si vybrali někoho jiného.
- On si tě nevybral. - Řekl mi, že se rozcházejí.
Jess je krásná. Přitahuje mě.
Záleží mi na tobě, vlastně jsi pořád moje jednička.
Vím, žes s ní šukal!
Tohle je klíčový okamžik v našich životech.
Nyní se ukáže, zda je láska slepá.
Překlad titulků: Zuzana Matějková