20 DNÍ DO SVATBY
Utíkej.
Dnes si vzájemně ukážeme naše bydlení.
Tak tady bydlím já.
- Tady? - Jo, tady.
Vedu ho do svého bytu
a děsím se toho, že uvidí mou šatnu. Mám tam uklizeno.
Potrpím si na pořádek, ale tři týdny jsem tam nebyla.
Co když kvůli chomáčku prachu zruší celou svatbu?
Prostě, co?
- Pěkný? - Líbí se mi to. Je to útulné.
Moje ložnice.
Seš čistotná a pořádná, ale máš věci na náhodných místech.
Haló!
- Ahoj! - Ahoj, já jsem Jimmy. Těší mě.
Jsem Tiffany! Ráda tě poznávám!
Mám šampaníčko.
Ochutnáme to, nebo co?
- Jo! - Jo! Jdeme na to!
Můžem?
Na zdraví! Nová rodina!
Takže co teď? Stěhuješ se k nám?
Ne.
Budeš třetí nejlepší kamarádka?
Žiju skrze Chelsea, takže je to i moje svatba.
Její spolubydlící je trochu moc. Nemohl bych tady bydlet.
Ani omylem.
- Tohle je fajn, zlato. - To je můj byt.
Hezky to tady voní.
To se podívejme!
- Běž. - Říkal jsi, že je to malý.
Tady je to obrovské!
No, pro dva lidi je to malé.
Bože můj!
Máš v šatně prádelnu?
Jsem v šoku.
Když mám schůzky,
je tohle jediná místnost.
Bylo by to tady super, ale tohle je blbý.
Během každé schůzky bys musela na vycházku.
Budu ve formě.
Líbí se ti u mě?
Paráda. Fakt se mi líbí. Můžeš bydlet u mě.
Můžeme vykopnout mou spolubydlící, ale...
Asi se přestěhujeme sem.
Skvělý!
- Miluju tě. - Miluju tě.
LÁSKA JE SLEPÁ
- To je ono? - Ano, je!
Jak zakrývá kód! No tak jo, no, promiň.
- Můžeš koukat. - Nedívám se.
Dům jsem koupil v roce 2021.
Mám ho moc rád, je to moje svatyně, oáza klidu.
Je to velké.
- Tady se vždycky dívám na televizi. - Máš rád televizi.
Přesně.
Líbí se mi ten klid, ale bylo by fajn mít někoho v domě.
Je to pro rodinu.
Umím si představit, že se sem nastěhuje. Myslím, že by to bylo krásné.
Snad je tomu otevřená.
Bože, to je tvoje nástěnka vizí?
Jo, to je ona.
- Musím ti ukázat svou! - Jo?
Jo, mám ji v telefonu.
- Fakt? Jo. - Panebože.
Mám tady vodní skútry.
Čas s lidmi, kteří dělají dobře mojí psychice,
to je nejvíc.
Mám tam i lásku, vidíš to?
- Přivolal jsem si to podvědomě. - Přesně!
- Nějaké knihy. - Jo, nějaké knihy.
Četl jsi je, nebo jsou na ozdobu?
- Ne, některé jsem četl. - Dobře.
To je moje ložnice.
Dobře.
Jo.
- Dobře. - Co říkáš?
- Pohodlný. Útulný. - Pohodlný. Jo.
- Polštáře potřebují péči. - Rozhodně potřebují péči.
- Jo. - V pohodě, to je snadný.
Máš hedvábný povlak na polštář, jsem ohromena.
Dám ho na tvou stranu.
- Výborně. - Vezmu si druhý.
- Co je to? Ocenění „All-America.“ - To je můj dres.
Síň slávy po maturitě za All-America.
- Dobře! To beru. - To teda.
Přesně.
- No teda! - Podívej se na mě.
Stejně mám pocit, že bych tě porazila.
Na to bych si vsadil a vyhrál.
Já se vsadím.
Hezký! Ty brďo!
- Hodně barev. - Můžu nosit tvoje oblečení, je skvělý.
- Je to tu jako ve vintage obchodě. - Tak co myslíš?
Jsem ohromená.
- Ohromená? - Jsem ohromená.
Rozhodně to...
- potřebuje ženskou ruku. - Jo.
- Jsem ráda, že nevidím ženskou ruku. - Tak co myslíš?
Umíš si to tady představit?
Už tady platím hypotéku.
Takže můžeš rovnou naskočit.
Umím si to tady představit.
- Nenechám se přemlouvat. Ne. - Nenecháš?
Jsem na něj moc pyšná.
Umím si představit vychovávat tady rodinu, děti,
vařit snídaně a udržovat to v chodu.
- Mám se sem nastěhovat? - Jistě.
- Fakt? - No jasně.
Potřebuje to tady ženskou ruku.
Pověz mi, co vidíš.
Pověz mi, kde to vylepšit.
Musíme to tady nachystat pro děti.
Kdybychom měli dítě, tak prostor tady pro něj je.
Umím si to tady představit.
- Jo? - Jo.
Super!
No jasně. Pojď ke mně.
- Dobře. - Přitul se.
Je to šílený.
Bojíš se vidět můj dům?
- Určitě tam bude uklizeno. - To bude.
Okamžik pravdy.
Můžeš posoudit mou bytovou situaci.
Jasně, že tady máš celý...
Přesně proto jsem chtěl dům.
- Kolik času tu trávíš? - Každý den.
- Každý den? Co děláš v zimě? - Každý den.
Jsem tady.
Co to je? Hezký!
V buňkách jsme mluvili o tom, že nemám vysokou.
Šel jsem spíš obchodní cestou.
Místní noviny napsaly
článek o mně, tátovi a našich prvních místech.
Psali o tátovi.
Netušil jsem, že to bude naše poslední fotka.
- Vidíš, měl jsem dlouhé vlasy. - Jo.
- Až po ramena. - Jsou opravdu dlouhé.
- Mám je nechat narůst? - No...
Nechám si komentář pro sebe.
Proč? Máš skvělý komentáře.
Jo. Je to pěkný.
- Můžu otevřít? - Otevři dveře.
Na první pohled je tu opravdu čisto.
Nedělám si srandu, fakt mám OCD.
To je od mámy?
Ano.
Proč je tak milá?
„Mám z vás obou velkou radost.“
A místo „O“ nakreslila srdíčko.
„Není úžasné, jak jedno slovo může začít něco tak úžasného?
„Gratuluju k zasnoubení. Hodně lásky a hobně šťastných dnů.“
„Hodně šťastných.“
Hodně.
Hezká kuchyně.
- To jsou pěkný příbory. - Jo.
- Mám si dělat starosti? - Ne!
Neznám chlapa, co by si vybíral pěkný příbory.
Bacha, mám k tomu slazený i zbytek.
Jak na divadle.
Jsem minimalista.
Promiň!
V buňkách jsme se s Jerameym bavili o čistotě a životním stylu.
Říkal, že dům je bez poskvrny.
Já se jen zasmála, protože to říká každý chlap.
Teď, když jsem viděla Jerameyho dům, jsem překvapená a ulevilo se mi.
- Je to moc pěkná kuchyně. - Jo.
Je pěkná.
Nevěděla jsem, že takoví chlapi existují.
Hodně chlapů říká, že jsou čistotní a uklízejí.
On je na jiné úrovni.
- Proč je všechno tak... - Organizované?
Otočené dopředu?
Abych viděl na všechny štítky po otevření.
Vyhrál jsi. Rozhodně vyhraješ.
Dáváš mojí čistotnosti na frak.
- Kristepane, tohle je fakt čistý. - Jo!
Vypadá to tu jako u sériového vraha, ale v dobrém slova smyslu.
Musíš otestovat postel. To je důležité. Řekni mi, co si myslíš.
- Mám na to skočit? - Jo!
Jo, to je skvělý.
A můj CPAP!
Ukaž mi to.
Nasadím to.
Jo.
Ale... Nevydává to žádný zvuk?
- Ne, to je celý. - Potvrzeno od jiných?
- Jo. - Dobře.
Jako velký sloní chobot.
Budu chodit spát před tebou.
Abys to nemusela vidět?
V pohodě.
Miluju to.
Lehni si. Uvidíme, jaké to bude.
Lehneme si.
Líbí se mi, že zníš jako Sépiák.
- Sexy, že? Líbí? - Jo, neskutečně.
Lednička.
Bože můj!
Na čem přežíváš?
Zlato, potřebuješ, aby ti někdo uvařil.
- A vidíš... - Potřebujeme jídlo.
Mám horkovzdušnou fritézu. Nikdy nepoužitou.
Je tu nějaká... Tohle je trochu lepší.
- Jo. Jo. - Panebože. Ty seš typickej chlap.
I když mezi námi bylo emocionální a duchovní spojení,
neviděla jsem řeč jeho těla.
Osobně jsem s Kenem teprve pár dní.
Tohle je moje skříňka na koření.
Má své introvertní momenty.
- Je to tu obrovské. - Jo.
Já nevím. Možná v tom vidím něco, co tam není.
Mluvili jsme o tom, že mám sklony přehnaně analyzovat
a toho jsem si všimla.
Myslím, že až časem lépe pochopím,
kdy potřebuje mít chvilku pro sebe a neznamená to,
že je naštvaný, bude to v pohodě.
Tak jsi to viděla.
Líbí se mi to.
- Jsem ohromená. Jo. - Díky moc.
Jak se cítíš?
Jsem štěstím bez sebe, ale co ty?
Jsem nadšená.
Těším se na skutečný svět.
Věřím, že v životě musí být vždy rovnováha.
Když jsme byli v Dominikánské republice,
pořád z tebe sálal pocit klidu a štěstí.
Ale tady mi upřímně připadáš odtažitý,
což je v pořádku.
Ale není tam...
Není tam ten pocit klidu a uvolnění.
Třeba když jsme se dnes probudili.
Jsem nadšená, usmívám se na tebe a říkám
„Dobré ráno, zlato!“ Ty ses jen převalil a „čau“.
- To mě zarazilo. - Dobře.
Přesně proto říkám, že moc analyzuješ.
Nebyl jsem takový každý večer,
který jsme spolu strávili.
Když mám chvíle, kdy nejsem plný energie,
nebo prostě nepřekypuju...
Dokážeš to akceptovat?
Taky nebudeš každý den dělat...
Nebudeš každý den skákat radostí a vítat nový den.
Taky se tím mám pak nechat rozhodit?
- Jasně. - „Jako fakt?“
- Takhle to bude? - Rozumíš?
„Jako fakt?“ A milion otázek.
Chápeš?
Takhle to vidím já. Chci, abys mi dala...
- Úlevu. - Jo.
Co budeš dělat, když nastane chvíle,
kdy nebudu zrovna takový, jaký bývám obvykle?
Začneš hned uvažovat o tom, jestli jsem s tebou šťastný?
- Jo. - „Pořád mě chceš?“
„Chceš být tady?“
Jsem připravený být normální.
Já půjdu do práce, ty půjdeš do práce a pak se vrátíme k sobě.
Naprosto to chápu.
Nezpochybňuju, jestli mě máš rád.
To rád slyším.
Máme přesně tohle,
protože jsme oba odhodlaní lidé
a uděláme vše, co je potřeba.
Jasně.
Měl jsem otočit hlavu...
Panebože.
Chelsea!
Bože můj!
Jenno, pojď sem!
- Ahoj. - Ahoj!
- Ahoj. - Hezký tričko.
Asi budu brečet.
Nebreč. Přinesla jsem víno.
- Máš skvělý vlasy! - Vypadáš skvěle.
Pracuje nahoře.
- Do kdy pracuje? - V pět skončí.
- Kam to máme dát? - Na pult.
Počkej. Pojď sem.
Krásně se leskne.
- Panebože. - Panebože.
- Potím se. - Máš krásný nehty.
Je obrovský!
- Tohle se mu fakt povedlo. - Počkej.
Jaký byl samotný experiment?
- Fakt super. - Dobře.
- Těším se, až ho poznáte. - Super! Na zdraví, Chelsea.
- Na zdraví! - Potřebuju led, ale nevadí.
- Chcete se posadit venku? - Pojďme.
Zajímala ses o něj celou dobu?
- Byli tam ještě další? - O něj se zajímali všichni.
Holka.
Takže byl na roztrhání.
Určitě. Chodil s několika holkami.
Já taky chodila s jinými. Byl tam jeden... To bylo buď on, nebo Jimmy.
- Dobře. - Jmenoval se Trevor.
My jsme se jenom smáli.
- Byl moje jednička. - Trevor, nebo Jimmy?
- Trevor. - Trevor.
Řekl mi, že mě miluje.
A Trevor nechodil s nikým jiným než se mnou.
Chtěl mě požádat o ruku.
Chelsea! To ne!
- Bože! Jaké to bylo? - Dobrý to nebylo.
Proč on chtěl a tys ho odmítla?
- Já ho taky chtěla. Měl... - Panebože.
- Cože? - Přestaň!
To vás položí, protože tohle jsem celá já.
Hraje videohry.
- Trevor měl mulleta a já to uhodla. - Panebože.
A já to uhodla!
Fakt, že jo. No nic...
Jaké to bylo, vidět ho poprvé?
Neviděla jsem ho.
- Vážně ti na něm záleželo? - Jo, milovala jsem ho.
Bylo těžké zjistit, kdo se ke mně hodí víc.
Ale všechno dopadlo, jak mělo.
- Jo. Je to osud. - Potkala jsi super chlapa.
- Šílený. - Jsi zasnoubená!
Jo! Našla jsi toho pravého.
Ano.
Vypadá tak, jak jsi čekala?
Ne!
- Chrápe? - Ne, nejtišší spánek.
- To je dobrý. - A co fyzický kontakt?
- Není to jeho jazyk lásky? - Ne, je. Proto je to divný.
Dělám večeři.
Baví mě být s ním, dělat kraviny a on je prostě...
No...
Dnes mě nepolíbil.
Cože?
- Možná se mi to jen zdá. - Ne! Děláš si srandu? Přestaň!
Včera viděl fotku holky, kterou si málem vybral místo mě.
Ona je úchvatná.
Nebyl si jistý, kterou z nás si má vybrat.
Byli jsme ve stejné situaci, ale on neříká,
že by mu chyběla. Rozešli se ve zlém.
Pokud ale díky tomu zjistil, že pro něj není ta pravá,
je to tak nejlepší.
Jo. Vrátil se do práce.
Má schůzky. Často telefonuje.
Vím, že mě miluje a říká mi to,
ale nevím, jestli ho to trochu nerozhodilo.
Já nevím.
Potřebuje někdo víc vína? Posedáváme tu a...
Co to vůbec znamená?
Dej mi led!
Ách jo.
Takže jste se ještě nelíbali?
Ne, jen dnes.
- Já si říkala! - Takže jste se líbali. Dej mu pusu.
Nechci mluvit o věcech, co tvoje máma nechce slyšet, ale...
Jeho boty jsou fakt velké.
No...
Užili jsme si to.
- Jasný? - Je moc milý.
Dobře.
- Jak je? - Ahoj.
- Jak je, přátelé? - Tohle je Jenna.
- Těší mě. - Jimmy. Těší mě.
- Morgan. - Vstanu.
- Jimmy. - Těší mě.
- Jsem Kathrine. Těší mě. - Těší mě, Kathrine.
Moje šéfová mi dnes řekla, že jsem nenahraditelný.
- To je skvělý! - To bylo...
Náš první rozhovor po návratu do práce.
- Zlato, moc se jim líbil. - Líbil?
Jo! Dobrý kousek.
Co bylo tou nejdůležitější věcí, díky které ses do Chelsea zamiloval?
- Mám jich spoustu. - Byl jsi populární, jak jsme slyšely.
To jsme slyšely.
Měl jsem dva silné vztahy.
Bylo to opravdu těžké rozhodování.
Jedna holka...
- Ne, že bych o ní chtěl mluvit... - Můžeš říct cokoli.
Já nevím.
Byla jediná osoba, kterou jsem zvažoval, a měl jsem k ní silné city.
A skončilo to špatně a pak jsem vešel za ní.
Ona z mého hlasu poznala, že jsem smutný.
- Dokázala mě postavit na nohy. - To ona dělá.
Já myslela, že mi dá kopačky.
Vážně?
A tehdy mi řekl, že mě miluje.
Prostě „sakra, já tě miluju, Chelsea.“
Já se složila k zemi,
protože jsem byla v šoku.
Zněl jsi tak jistě.
Byl jsem.
- Nevěřila mi to. - Ne!
- Řekla jsi mu to taky? - Jo, řekla.
Je manželství něco, o čem jsi vždycky přemýšlel?
- Jsem vztahový člověk. - Jasně.
Takže když oba řeknete ano a vezmete se, jaké budou další kroky?
Stěhujeme se ke mně.
- Je mrňavej, ale... - Nastěhuješ se k němu?
Má garsonku, ale je to tam hrozně hezký.
Když pracuje z domova a má schůzky,
- můžu jít do kavárny. - To máš ráda.
- Ano. - A místo, kde bydlí...
Holka.
- A chceš děti? - Chci velkou rodinu.
- Chci spoustu dětí. - Kolik?
Můžu ustoupit, ale aspoň tři.
Já myslela, že řekneš šest.
- Já taky čekala šest. - Chtěl bych tři až pět dětí.
Ale uvidíme.
Uvidíme, když je tvojí dámě 30 let. To fakt uvidíme.
Přestaň!
Můj bratr řekl, že chce tři děti, měl jenom jedno a pak řekl,
- že už další nechce. - Takže je to k jednání.
Chodíš spát naštvaný?
Sakra!
- Ne, ona... - Co se stalo?
Počkej! Já jen...
Chtějí drby.
My chceme drby!
Jednou jsme se pohádali.
- Jednou. - Jednou.
Probíhalo to dobře, ona pochopila, jak to myslím a já se omluvil.
Šťastná žena, šťastný život.
„A já se omluvil.“
Já se omluvím pokaždé, když pochopíš, o co mi šlo.
On zatraceně dobře komunikuje, takže...
Náš vztah začal hodinami mluvení a poznávání se na každém rande
a bylo mi jedno, jak vypadá.
To můžeš říct jen proto, že je nádherná.
Přesně tak, je nádherná.
Jsem hodně jiný, než její obvyklý typ kluků?
Trochu.
- Trochu. - Nevypadáš jako její typ.
Já chtěla být milá.
Ona mi popisovala... Dobře, tohle jim musím říct.
Oni to ví.
- Popsala, jak vypadá. - Koho lidem v letadle připomínám?
- Carrie Underwood? - Carrie Underwood, chápu.
- Megan Fox? Jo. - Ano!
Myslel, že kecám. Tmavý vlasy, modrý oči.
- A velký prsa. - Jo.
Jo, brácho!
Já nemůžu!
Tohle jediný mě štve.
- Nesnáší to. Jo. - To „jo, brácho“?
- To byl zásadní obrat v mém životě. - Proč?
Jen nechci, aby mi holka, se kterou se miluju, říkala „brácho“.
Zlato, to mělo být jen vtipný!
Na to si u Chelsea zvykneš.
Když jí něco zakážeš, ještě přidá.
Jo.
Chelsea.
No jasně.
Chelsea není tvůj typ?
Chelsea je můj typ.
Chelsea je podle mě dokonalá.
Zlato!
Těším se na tvůj byt!
Těším se.
- Zajímá mě, jak voní. - Vůně je hrozně důležitá.
A víš ty co? Tohle je pěkné místo.
- To je dobrý! - Líbí?
- Jo! - Máš pěknou a velkou kuchyň.
A tyhle všechny drobnosti.
Mám tady svoje krystaly a tohle má být vodopád.
- Jedeš v krystalech? - Jo.
Už od dětství.
- Co? - To ne!
A to je špatně?
- Cože? Proč? - Rudá vlajka!
Co je na tom špatného?
- O holkách s krystaly jsem jen slyšel. - Jako co?
- Já nevím. - Miluju krystaly. Nestydím se za to.
Taky si je zamiluješ. Můj děda.
- To je tvůj děda? - Ano.
Tohle je nejlepší fotka.
Není to nejideálnější fotka, ale je to můj děda.
Ráda si představuju, že mě vede
a vyhazuje z mého života smetí.
- Pěknej klobouk, vypadá jako frajer. - Já vím!
On byl ztělesněním klidu.
Opravdu skvělý muž.
Nemůžu uvěřit, že od jeho smrti uplynuly dva roky.
Myslím, že jsem připravený získat dům.
Už mě nebaví platit ty drahé nájmy.
Jen musíme nějaký prvně sehnat.
Můj táta se snažil! Neustále mi to omílal dokola.
- „S tvými financemi...“ - Jo.
Byla jsem zvyklá na život, který byl trochu nepředvídatelný,
ale pořád v sobě mám tu část, která chce objevovat svět,
ale jinak s tebou souhlasím.
Příští rok mi končí nájemní smlouva, takže potom ano.
Podle mě je to perfektní. Zdá se, že jsme oba finančně připraveni.
Ano, dům koupíme hned.
A já chci brzy do důchodu. Chci žít skromně.
Co nejvíc spořit.
Omezovat některé věci. Nevadí ti to?
Myslím, že bych se k tomu mohla dopracovat.
Já nevím. Mám pocit, že žijeme v šílené době
a já chci zůstat v pohybu.
Je hodně důležité myslet na budoucnost,
ale já chci hlavně žít v přítomnosti, užívat si, co mám,
protože člověk nikdy neví.
A to by zas mohlo mít dobrý vliv na tebe. Ty jsi spíš šetrný,
ale měl by sis i užívat.
Je fajn užít si hezké věci.
- Neříkám nedělat nikdy nic. - Jo.
- Pořád chci cestovat a na výlety. - Jo.
Ale taky chci mít možnost v 50 letech říct, že končím.
A pak tu být pro děti a užít si to.
- Jo. - To je jedna z věcí, co hledám.
Mít finanční stabilitu dřív, než budu mít děti.
Mám pocit, že to časově vidíme stejně,
protože jsem ti řekla, že v následujících pěti letech to nebude.
- Jo. - To je cíl.
Ta antikoncepce je...
To je pořád téma, které je potřeba nějak vyřešit.
Další velký skok pro nás teď bude nákup domu.
Jo.
Nikoliv péče o dítě.
Kdybychom ale měli nehodu...
Prostě se může stát, že otěhotníš.
Já nevím. Než to udělám, chci být finančně zajištěný.
Každý rok potřebují komplet nové oblečení.
- Jídlo a další věci... - Jo, je toho hodně.
Je to děsivý.
Nic takového nechci. Tak jsem vyrůstal já.
Chci, aby to pro ně bylo jiné.
Myslím, že jsme měli podobnou výchovu,
takže jsem na tom stejně.
Může se to stát kdykoli.
A za devět měsíců je tu malá Amy, nebo malej John.
Jo.
Toho bych se bál.
Řekněme, čistě hypoteticky, že se dostaneme do jiného stavu.
Mám pocit, že by to bylo náročné.
Ale pořád máme domov.
- Jo. - Dokázali bychom se postarat o dítě.
Jen by to nebyla ta nejlepší finanční situace.
Jak jsem říkal v buňkách, tohle nechci.
Když jsem s někým chodil, vždycky brali antikoncepci.
- Tak to bylo v minulosti. - Myslím, že to je naše překážka.
Nevím, jestli teď chci brát antikoncepci.
- Vím, že jsem se zmínila o vazektomii. - Já vím.
To je taky vždycky možnost, není to jen odpovědnost holky.
Nechci, aby to vypadalo, že tě do toho nějak tlačím,
nebo, že je to jediná možnost, protože tak to není.
Johnny má tak velký strach z dětí a celé té situace,
že nám to brání v intimitě.
- Jste sexuálně aktivní? - Ne.
Nemyslím si, že budeme čekat do svatby.
Jen vidím, že se Johnny fakt bojí.
Připadá mi, že použití ochrany mu nestačí.
Antikoncepci jsem nebrala. Mluvila jsem s gynekoložkou.
Bylo by to ideální, protože musím neustále dostávat infuze.
Jsem chudokrevná. To by bylo ideální.
Ale mně vyhovuje, jak v mém těle všechno funguje.
Nechci nic měnit...
Tohle je pro ženu těžké rozhodnutí.
Mluvila jsem s Johnnym.
Muž totiž může jít na vazektomii.
Tam jsou také rizika, ale já chci být máma.
Johnny chce být tátou.
Myslím, že bychom byli úžasní rodiče.
Vidím to.
Jen se bojíme, aby to nebylo brzy.
To je teď hlavní překážka.
A to je něco, co musíme...
- Tady. Sednu si. - Víš...
Nenapadlo mě, že to pro něj bude tak velký problém.
Je hodně obav. Existuje mnoho strachů.
Já nevím.
Prostě to musíme víc prozkoumat
a co nejdřív vymyslet nějaké řešení.
- Jo. - Před svatbou.
- Taky si myslím. Myslím... - Žádný nátlak.
Ale musíme něco vymyslet předtím, než...
- Když to do svatby nevymyslíme, tak... - Potřebujeme další krok.
Tohle je důležitý, to nemůžeme řešit až po svatbě.
Mohl by to být bod zlomu.
- To já nechci. - Já vím.
Hele, moje nehty.
- Byla jsem na nich včera. - Máš modrý.
- Jo. - To žeru.
A nohy.
Musíme probrat, jak jsi mě v noci probudil.
Promluvme si o tom.
- V půl druhé. - Ano.
Rozsvícená světla.
Vzbudil jsem tě.
Ano. Když jsem pak musela v pět ráno vstávat.
Ano. Prvně jsem nechtěl, ale řekl jsem si, že ti popřeju dobrou noc.
Vzbudil jsi mě a já se otočila.
Říkala jsem si, že mě za žádnou cenu nepřinutíš teď vstávat.
- Popřál jsem ti dobrou noc. - Jo?
Na dobrou noc.
- Nechal jsem tě spát. - Se všemi rozsvícenými světly?
Vzbudil jsem tě, abych tě pozdravil.
Já byla zmatená.
- Jak to myslíš? - Nebyl jsi doma, ty trdlíku.
Ujasněme si...
To není o tom, že bych tady nechtěl být.
Nechal jsem si zaplést vlasy.
Šel za svým mentorem.
Volal jsem ti mezi jednotlivými přechody.
- Jo. - Jo.
Chodíš domů pozdě.
To chápu.
Slyším tvou perspektivu.
Jen tě otevřeně žádám o to,
aby sis na mě neutvářela názor na základě toho...
Jo.
...že jsem jednou přišel domů pozdě.
Nechci, aby jeden pozdní příchod...
Neboj.
Já úplně nevím, jak to přesně říct, Kene.
Kéž bych měla správná slova, ale když si o nás povídáme...
naše myšlenky a mysl jsou zajedno.
To, co od manželství chceme, to tam je.
Ale kde je takový ten pocit intimity mezi námi,
taková ta chuť mít všechno, co v manželství chceme?
Nebo taková ta touha.
Mám pocit, že právě ta chuť a touha
nám tam chybí.
- Tobě. - Všechno ostatní tam je.
Tobě.
Pro mě tohle totiž neplatí.
Pokud mi říkáš, že po mně netoužíš, tak děkuju, že mi to říkáš,
ale já nemám pocit, že bych k tobě necítil touhu.
Mám pocit, že hodně pracuju.
Jsou chvíle, kdy ti projevuju náklonnost,
ale ty ji možná v tu chvíli nechceš.
Když tě políbím, tak jdeš hned dál.
V pohodě, já tohle respektuju.
Nebudu se k tobě dobývat.
Budu dělat to, co je ti příjemné a pokračovat v tom, v čem ty sama chceš.
Jo.
Včera jsem se k tobě hodně měl.
Odstrčila jsi mě. Já jsem tam byl, ale ty ne.
Pokud řešíme, proč se některé věci nerozvíjejí,
musíme si uvědomovat i vlastní roli v celé té situaci.
A když jsme teď upřímní,
tak asi nevidíš,
jakou roli pro mě v tématu intimity
hraješ jako pro muže.
Protože včera večer jsem chtěl...
Nic sexuálního, protože jsme se rozhodli
dostát slibu, který jsme dali sobě a Bohu.
Ale šel jsem za tebou, protože jsem plný lásky.
Přišel jsem domů a ty jsi už spala,
neměla jsi na to náladu.
- Nebral jsem to osobně. Přijal jsem to. - Jo.
Pokud se zrovna na něco soustředíš, máš rozdělanou nějakou práci,
nevyzařuješ touhu po intimitě.
- Jasně. - Nenaznačuješ, že chceš obejmout.
Naznačuješ, že potřebuješ prostor na práci.
- Zničíš si hodinky. - V pohodě.
Ale o tom to je. Takhle často vypadáš.
A já to musel přijmout, protože jsem si tě vybral.
Mně asi nejvíc znepokojuje,
když začínáš zpochybňovat stav našeho vztahu.
A já si pak říkám, že až bude život pokračovat...
Jo.
...budeš stále zpochybňovat, co cítím?
- O touze nemluvím. - Neřekla jsem ano.
Protože já se můžu chovat jen jako já.
Ale pokud ty necítíš touhu ke mně, nebo k nám...
pak to tak máš ty.
Já nikdy nebyl zasnoubený, vybral jsem si tě.
Nemůžu okamžikům, nebo špatným dnům dovolit
zpochybňovat, co ke mně Brittany cítí.
„Pořád mě chce?“
Touha je pocit, který bys rozhodně měla cítit.
Pokud ji nemáš, je to k zamyšlení.
Jo, já jsem hodně na dotyky.
Hodně moc.
Málokdy si dáme pusu.
Nic jsme spolu neměli.
Z nějakého důvodu mi to připadá divné.
Jen myslím...
Myslím... Sakra, začínám se dojímat.
Myslím, že mě to tak rozhodilo, protože...
Strašně moc chci...
prožívat takovou tu
neskutečnou touhu, kterou jsem s tebou měla v buňkách.
Děsí mě, že ji nemám.
Že to tak necítím pořád.
I přes slib, který jsme si dali
by se mi líbilo být v pokušení.
To vědomí, že tohle přece nemůžu.
Ten pocit, kdy tě sžírá touha.
Proto pořád uvažuju, co je tam špatně?
A proto mě to tak štve,
protože se ke mně chováš úžasně.
Podle mě jsi skvělý.
Já tu teď slyším,
že potřebuješ muže, jako jsem já.
Mám všechno, co potřebuješ.
Ale jsou věci, které tam prostě necítíš.
To na svatbu nestačí.
To není dost na to, aby se to vyřešilo samo.
Ne, to nestačí.
A v tomhle musíme jednat upřímně.
Jsem si jistý,
že co mě má duchovně potkat, to mě potká.
Jo.
Tak se mnou Bůh jedná.
Ale v této situaci jsem si jistý, že na to,
co je přede mnou, mě Bůh už připravil.
I když tě tolik miluju a moc mi na tobě záleží,
tak pokud nám to není souzeno,
tak mě na to připravil. Připravil i tebe a nás.
Jo.
Pořád budu tvou největší oporou a budu ti věřit.
A taky miluju sám sebe
a zvládnul jsem toho hodně,
takže se nebudu ničeho dožadovat, protože to není fér ani pro jednoho.
No tak...
Na tohle jsem moc rozhozená.
Tohle nebude fungovat.
Ale chci, abys našla toho, s kým bys měla být.
I když to nejsem já.
- Děkuju. - Jo.
Obejmi mě, není mezi námi zlá krev.
Nechci tě pustit.
To zvládneš.
Jsi v pořádku? Dobře.
Co se děje, brácho?
Jdu si balit věci. Přijdu k tobě. Tak jo.
- Je ti líp? - Po setkání s přáteli?
Jo, chci všechny drby! Co na ně říkáš?
- Moc se mi líbily. - Jo?
To, s kým se stýkáš, o tobě hodně vypovídá.
Byly milý a přátelský.
Přišlo mi, že odcházely nadšené...
- Jo, říkaly, že ses jim líbil. - Super! Jo!
To se nám líbí!
Mám z toho radost, dneska jsem měla trochu obavy.
Dělal jsi mi starosti.
- A proč? - Měl jsi divnou náladu.
Dvakrát jsem se tě zeptala, jestli seš v pohodě.
Ty jsi říkal, že tě hodně bolí ret.
- Fakt to bolí. - Já vím.
A mrzí mě to, ale byla jsem dneska celý den pryč.
A ty jsi mě jen tak pozdravil.
Čekala jsem, že se zeptáš, jak jsem se měla na obočí.
- A to se nestalo. - Jo.
A pak sis mě vlastně moc nevšímal.
Chci...
se o tebe starat.
Když jsme tu byli první večer, fakt jsem ti chtěl zaplatit večeři.
To byl můj způsob, jak se o tebe postarat.
Nepotřebuju, aby ses o mě staral finančně, ale citově.
Prostě mě popadnout, políbit mě.
Říct, že jsem hezká, nebo mi popřát dobré ráno.
Říct, že se těšíš na den se mnou.
To se úplně neděje.
Dneska ráno jsem vstal, šel do sprchy a pak rovnou do práce.
Ani jednou jsi mě dneska nepolíbil.
Proboha.
- Bylo mi z toho smutno. - Hned tě políbím.
- Pracoval jsem! - Já vím, ale...
- Dělalo mi to starosti. - Políbil jsem tě.
Dnes ráno?
Políbil jsem tě, když ses v koupelně chystala.
Vážně?
- Promiň. - Na tvář.
A než přišly tvoje kamarádky.
A před mou poslední schůzkou.
Dal jsem ti pusu sem, protože už jsi byla namalovaná.
Říkala jsi, že ode mě chceš víc projevů lásky.
Vím, že jsem to dnes neudělal. Nebylo to úmyslné.
- Budu tě líbat víc. - Ne! O to nejde.
Mám pocit, že hlavně po našem rozhovoru o Jess...
Jo.
Prostě jsem si říkala, že když jsi viděl její fotku,
tak si třeba říkáš, jaké by to asi bylo s Jess.
Nemluvil jsem o ní proto, že bych si s ní představoval život.
Mluvil jsem o ní, protože o ní mluvil Jeramey.
Ptal se, jestli jsem ji viděl. Neviděl.
A on mi ukázal její Instagram s tím, že vypadá jako Kardashianka.
Říkám to jen proto, že se o tom mluvilo
a chtěl jsem, abys o tom věděla.
Já vím a líbí se mi to, ale moje hlava si říká: „a sakra.“
Ne tak doslova, ale prostě jsi viděl její fotku.
A možná si říkáš, že jsi to podělal, což jsou věci, na který nemám myslet.
To mě nenapadlo.
Rozhodl jsem se pro tebe a tím rozhodnutím jsem si jistý.
Omlouvám se, že...
Že jsem měl dneska hodně práce a jsem rád, že spolu mluvíme.
- Měla bys cítit lásku. - A taky...
Nechci ti skákat do řeči, ale já jsem hodně pečující
a dělá mi starosti, že když říkáš „miluju tě“,
neříkáš to procítěně...
Můj tón? Kousl jsem se do rtu!
Já vím, zlato, ale miluju tě a dávám ti tolik ze sebe
a chci, abys mi dal všechno ze sebe.
Když mi řekneš, že mě miluješ, je to takový „hm, miluju tě.“
Já vím, že nechceš, abych to říkal ta automaticky a líbal tě jen proto,
že ty to chceš.
- Jen chci, abys mě chtěl. - Chci tě a...
- Já se tu fakt snažím. - Jo.
Dávám ti úplně všechno,
abys viděl, jaký jsem člověk
a jaká budu jako manželka.
A já jen...
- Jo. - Mám pocit, že tebe nevidím.
Ale jen dnes, nebo i včera?
- Bylo to včera. - Fakt?
Požádal jsem tě o ruku, protože jsem stoprocentně odhodlaný
udělat všechno pro to, abys byla moje manželka.
Chci s tebou mít život. Teď to chci víc než cokoli jiného.
Dal jsi mi tohle.
Já vím. Miluju tě.
A já to chci cítit a teď to necítím.
Dnes a včera jsem od tebe necítila žádnou lásku.
Dobře. Nebudu ti říkat...
že tě miluju každou hodinu
jen proto, že pracuju z domova.
Miluju tě a chci, aby to fungovalo,
ale já jsem si fakt ukousnul kus rtu a bolí mě i mluvení.
Víš, miluju tě k smrti a vážně mi na tobě záleží,
ale... upřímně, trochu moc se na mě lepíš.
Lepím?
Říkáš, že chceš víc lásky a náklonnosti.
Mám pocit, že mi toho dáváš moc.
Lepím?
- Připadalo mi... - Děláš si srandu?
Říkáš, že se na tebe moc lepím? To je od tebe fakt hnusný.
Říkám ti, že tě miluju mnohem víc, než to říkají ostatní.
- Ostatní jsou mi ukradený! - Říkám ti to hrozně často.
Říkám to hodně.
Dobře.
A pokaždý jsem to myslel vážně.
- Dobře. - Vážně tě miluju.
Dala jsem...
- Vím, že... - Nechci to slyšet.
Každému, s kým jsem kdy byla, jsem ze sebe dala sto procent.
Proto jsem si vybral tebe. Vím, že jsi taková.
Ještě jsem neskončila.
Cítím se hrozně.
Říkáš, že se moc lepím,
když se jen snažím tady pro tebe být a ukázat ti, že tě miluju.
- Říkám ti, co cítím. - To hodně vypovídá.
Jestli to tak cítíš.
Nechci být s někým, kdo má pocit, že se na něj lepím.
Zvlášť, pokud mi ten člověk navlíknul prstýnek.
Nejsi jenom taková. Říkám jen, že poslední dny...
ses na mě trochu moc lepila.
Fajn, tak teď toho bude mnohem míň, protože tohle je kravina.
Možná bych měla dnes zůstat u sebe, protože tohle není v pohodě.
Miluju tě a chci být s tebou.
- Ani jednou jsi mě dneska nepolíbil. - Políbil.
- Neřekl jsi, že mě miluješ. - Dvě pusy.
Dobře.
Vstal jsem dneska pozdě a šel rovnou do práce.
Jakmile jsem přišel z práce, byly tu tvoje kámošky.
A jako první řekneš, že se moc lepím.
Začal jsi vyvolávat s hledat problémy
jakmile jsi uviděl fotku Jess.
Vůbec nejde o Jess.
- Mám si tě vzít. - Jo.
Jasný? Je to pro mě hrozně důležité.
- Pro mě taky! - Protože jsem závislá?
- Uvařila jsem ti večeři. - Za to jsem vděčný.
Pak jsem se s tebou dívala na tvůj pořad.
Moc se na tebe lepím? A pak jsem s tebou měla sex. Moc se na tebe lepím?
Ne. To je blbost.
Je to pěkně hnusný.
Když vytahuješ sex, tak ten jsi chtěla ty.
- Ano! - Taky jsem si chtěl oddechnout.
Proboha, to si děláš...
Tohle je tak...
Už mě to fakt nebaví...
Bože.
Půjdu do svého bytu. Potřebuju prostor.
19 DNÍ DO SVATBY
Ježiš, jsme sladěný!
Děláš si srandu?
- Děláš si srandu? - Máme stejný tričko!
Chybělas mi.
Panebože. Já nemůžu.
- Vypadáš skvěle. - Jsi krásná.
- Ne, ty. - Máme o čem mluvit.
- Já vím. - Jo!
Bože můj!
- To se mu povedlo. - Krásnej, co?
- Líbí se ti? - Moc.
Počkej, co Autumn?
- Byla z toho hotová? - Byla.
- Měla jsem dva dny pro sebe. - Dobře.
Pak jsem napsala Autumn, že jsem doma.
A ona se ptala, jestli teda bude svatba.
A já jí řekla, že nebude.
- Ne teď. - Ne teď.
Řekla jsem jí, že jsem se do někoho zamilovala.
Jo.
A že on se nakonec zamiloval do někoho jiného a ona jen:
„Zamiloval se do někoho jiného? Je snad nemocnej?“
Vyhledala sis Jimmyho na sockách?
Našel si on tebe?
Den poté, co jste se vrátili, mi poslal žádost o přátelství.
Já to tam viděla a jen...
Přemýšlela jsem, co udělat.
Uplynulo osm hodin.
Vrátila jsem se k tomu a on mezitím žádost stáhnul
a dal svůj profil na soukromý.
Já už ho ale přece viděla.
Štvalo ho, že nevidí mě, takže to je pěkně trapný.
Zajímavý.
Říkala jsem si, že na mě myslí.
- Neodpuzuje tě. - Ne.
Dobře. Beru.
Ne.
I kdyby byl fakt ošklivej, tak bych si ho vzala,
zavřela oči a jen poslouchala jeho hlas.
Má dobrý hlas. Jo.
Kdyby ses s Jimmym potkala, chtěla bys mu něco říct?
- Mám pár otázek. - Dobře.
A nevím, jestli se někdy naskytne příležitost.
Ale kdyby ano,
kdybych slyšela jeho hlas, co by to se mnou udělalo?
Skoro celou dobu od návratu se snažím dát do kupy.
- Jo. - Nechci ho vidět a nechat se unést.
Náš první rozhovor byl nabitý.
Řekla jsem mu, že až se dotkneme,
- zabije nás proud. - Jo.
- Milují se? - Myslím, že ano.
- Asi ano. - To doufám.
- Pro její dobro, doufám. - Jo.
Jeramey byl v milostném trojúhelníku a protože já až moc přemýšlím,
nevím, jestli to má se Sara Ann uzavřené. Napsala mu.
- Chceš si přečíst zprávu? - Máš ji?
- Vyfotila jsem si to. - Sakra.
- Byla to síla. - Jsem zvědavá.
„Jsem ráda, že jsi zpět. Děkuju ti za to, co jsme spolu zažili.
naše otevřenost pro mě hodně znamená.“
Zatím moc milý.
„Doufám, že jsi šťastný.“ Strašně milý.
„Pokud je šance, že by se tvoje rozhodnutí změnilo,
moc ráda bych se s tebou sešla, ať už se pak rozhodneš jakkoli.“
Jako kdyby se ještě nerozhodnul.
Kde by vzala tu drzost poslat takovou zprávu?
Ví, že jsme zasnoubení, žijeme spolu.
- Odepsal jí něco? - Ne.
Ale dal k tomu srdíčko. Přijal to.
O všem mi řekl a myslím, že neudělal nic špatně.
Neudělal nic špatného, takže teď jsme tým Jimmy.
Jo.
Cože? Jimmy ne! Panebože!
- Vážně? - Ne! Nechtěla jsem říct Jimmy!
Nemyslím na něj. Já se nesnáším.
Pořád na něj myslím.
Myslím, že to jinak ani nejde.
Navždy bude mít kus mého srdce, kterou nikdo jiný nemá
a upřímně jsem z něj pořád rozechvělá.
Jsem jenom člověk.
Často si v hlavě přehrávám naše rozhovory a zdá se mi o nich.
Zdá se mi o tom, co jsme plánovali a co jsme zažili.
Chelsea je krásná.
Je dokonalá ve všech ohledech, ale já jsem trošku zapátrala
a všechny jeho bývalky vypadají jako já.
Jo.
Chelsea je naprosto dokonalá. Ve všech ohledech.
Ale Jimmy je chlap.
Aniž bychom se viděli, byla mezi námi přitažlivost.
Kdybychom se potkali,
tak sice nevím, jak to Jimmy cítí, ale kdybych ho měla potkat,
určitě by to pro něj bylo lákadlo.
Je to pravda a ty to víš.
Všichni to vědí. Všichni víte, že je to pravda.
Byla jsi pro něj důležitá.
Myslíš, že by mě chtěl vidět?
Jo.
Překlad titulků: Zuzana Matějková