Це чудово. Я кохаю тебе.
Я тебе теж.
- Доброго ранку. - Привіт.
Я тобі подобаюся!
- Я віддана тобі й кохаю тебе. - Я теж тебе кохаю, Тіффані.
Блісс, ти та, кого я шукав усе своє життя.
- Ти вийдеш за мене? - Так.
Я заручена із Заком.
Здається, я знала, що це моя людина, глибоко в душі.
Ти просто це знаєш.
Я дуже тебе кохаю, але мене хвилює, що я була запасним варіантом.
Мені потрібен час.
Я не жертвую своїми бажаннями, я йду на компроміс.
Вітаю в шлюбі.
- Гаразд. - Хочеш осісти?
У тебе має бути найкраще весілля.
Але це не воно.
Це не воно.
Ти не хотів сісти й поговорити. Ти сказав: «Я йду».
Що я мав робити?
Спати з людиною, яка назвала мене неповноцінним чоловіком?
У нас немає сексу.
Дивно бачити когось, хто тобі небайдужий, з кимось іншим.
- Ти надто самовпевнений. - Ти розмовляла з вічним плаксієм.
Якщо ти справді думаєш, що підеш і скажеш Маршаллу
«так». То до біса це.
Але якщо ти не відчуваєш, що справді хочеш вийти заміж,
вибери мене.
Я рада, що всім сподобалося моє взуття. Це головне.
Я кохаю Джекі.
Я ще ні в чому не був таким упевненим.
І я ніколи не сумнівався в тому, що ми з Джекі створені одне для одного.
І те, що відбувається між нами зараз, шокує мене
й завдає болю.
Як я перейшов від такої впевненості в чомусь...
як ніколи в житті, до такої невпевненості
та неясності?
Хочеш щось випити? Води?
Так. Хочу води.
Я втомилася. У мене був до біса довгий день.
Як почуваєшся?
Побачивши сьогодні всіх...
Я хочу, щоб ти мені все пояснила.
Чого ти хочеш від мене? Я маю знати, щоб рухатись уперед.
Боже мій. Я більше не можу про це говорити.
Мій мозок виснажений, Маршалле. Уже майже північ.
Можемо поговорити завтра?
Якщо ти цього хочеш.
Ти молодець. Я нічого від тебе не вимагаю.
У тебе все добре виходить.
- У мене залишився великий знак питання. - Через мене?
Чи всередині?
Через тебе.
Я думала, у нас усе добре. Я думала, усе вийде.
У тебе гарні очі.
Дякую.
Бретт дав мені пораду, а я не знав, що потребую її.
Час захистити...
свої почуття, а не прикрашати чи змінювати щось
на основі твоїх почуттів.
Абсолютно.
Скажи, що тобі потрібно, щоб я не думав про це цілу ніч
і коли ми прокинемося. Ти йдеш, коли мій день ще не почався.
Я завжди повертаюся додому.
Але це не означає, що я не думаю про це весь день.
У мене був емоційний день, емоційні розмови з людьми,
і я навіть не знаю, що відбувається.
- Я просто хочу спати. - Я втомився так само, як і ти.
Мені завтра в Редмонд.
- У нас усе добре! - Ні.
Я маю знати, що тобі потрібно, щоб рухатися далі.
Ти пішов через те, що я тобі сказала.
- Але... - Я більше не скажу цього лайна.
Наприклад?
Боже. Я не можу наводити приклади опівночі.
Маршалле.
Гадаю, ти чудова людина. Ти такий милий.
Просто кохай мене.
ЛЮБОВ СЛІПА
9 ДНІВ ДО ВЕСІЛЬ
- Покажеш обручку? - Так.
- Така гарна. - Іноді я забуваю про неї.
Одна справа - розповісти Блісс про своє дитинство
й походження,
а зовсім інше - показати свою родину.
Вони важливі для мене, і вона важлива для мене.
Гадаю, коли все скінчиться, коли ми лежатимемо на смертнім одрі,
сім'я - це все, що в нас буде.
Коли це було?
Це Зак із нашою мамою на її весіллі.
- Як мило. - Випуск із юридичного університету.
Ти такий щасливий, наче кажеш: «Так, я закінчив навчання».
Саме так я почувався.
Так приємно, що ви прийшли його підтримати. Це дуже важливо.
- Це правда. - Чим він виділився?
- Я, мабуть, знаю... - Із чого почати?
Але я хочу знати.
Боже, стільки всього. Очевидно, він дуже розумний.
Він дуже щедрий.
Він мене дуже надихає.
Треба багато сил, маючи змогу піти
простішим шляхом, щоб вибрати інший шлях.
У мого тата було схоже дитинство.
Він також вибрав інший шлях, а це непросто.
Я дуже ним захоплююся.
Він міг піти різними шляхами,
але вибрав чесне життя, інші люди для нього завжди були важливіші.
Я дуже пишаюся.
Так. Саме у важкі моменти видно справжній характер
і хто ти насправді.
Так, гадаю, він був дуже відкритим
і чесним, і я відчуваю, що можу йому довіряти.
Я дуже серйозно ставлюся до шлюбу та зобов'язань.
Кажуть: «Якщо тобі здається, що все правильно, так і є».
По-справжньому відчути, що ти можеш бути собою
на повну, - це неймовірно.
У мене такого ще не було.
Так, я просто дуже його люблю і поважаю його як людину.
І я ніколи не зустрічала таких, як він.
- Вона мені подобається. - І мені.
Гадаю, ви підходите одне одному.
Це видно по його очах... Його очі кажуть усе.
Схоже, ви щасливі.
Так.
Стильно.
Що?
Це.
Це?
Мені дуже подобаються ці штани.
Я візьму обидві пари.
- Я ще хотіла поміряти ці велосипедки. - Люба. У тебе 10 000 речей.
- Хочеш піти... - Кваме, враховуючи, як ти любиш одяг...
- Поміряйте велосипедки. - Однозначно.
Чудово.
ЧЕЛСІ, 30 ЛОГОПЕДИНЯ
Коли ми прокинулися вранці,
я запитав у Челсі: «Агов, усе гаразд? Як ти?»
Вона сказала: «По голосу чи зовнішності схоже, що все гаразд?»
Це прозвучало конфронтаційно. І мене це зачепило,
бо вона робила це вже кілька разів.
Я намагаюся зробити добро, а потім раптом відчуваю себе
поганцем чи людиною, яка зіпсувала їй ранок.
І це просто...
Це важко.
- Гаразд. - Ні, вони гарні.
- Думаю, можна взяти ще одні. - Гаразд. Уперед. Роби свою справу.
Гадаєш, тут може бути ще спекотніше?
Так чи ні?
- Ні. - Так.
- Мені так добре з тобою. - Правда?
- Так. - Добре.
- Гаразд. До зустрічі. - Бувай.
Ми переходимо на останній відрізок,
а мене багато що хвилює. Я намагаюся знайти миті,
коли можу побути сам, але завжди опиняюся на її території.
У певних ситуаціях я відчуваю, що задихаюсь.
Суворий вигляд.
Просто скажи: «Ти гарна».
- Що таке? - «Суворий вигляд». Не знаю, що це означає.
- Це означає «гарно». - Мені подобається.
- Гарно звучить. - Наступного разу я скажу: «Ти гарна».
- Вибач. Знаєш? - Я жартую.
Я роблю компліменти так, як умію.
Усе гаразд. Чекай.
- Гаразд. - Ми не доїли полуниці.
Повертаюсь.
- Погодуєш мене полуницею? - Так.
Скажи, як сильно ти мене любиш.
- Нумо. - Добре.
Нагодувати тебе?
Я вже достатньо з'їв.
Добре.
Ти вже їв? Ні.
- Ні, я... - Їв? Без мене?
Щоразу, коли ти перевдягаєшся.
Вибач.
- Усе гаразд. - Нічого.
Чому я маю чекати тиждень?
- Розумію. - Я хочу це зробити.
Але... на мить спустимося на Землю,
сьогодні був дуже важкий ранок.
- Годі посміхатися. - Вибач. Не можу сприймати тебе серйозно.
Я намагаюся бути з тобою щирим.
Я розумію. Вибач. Я не знаю, чому посміхаюсь.
- Я теж. - Ти дуже милий.
Я не можу дивитися на твоє обличчя.
- Гаразд. Тож... - Гаразд. Я серйозна.
Добре. Тож...
Уранці... Ми прокинулися.
Ти не дуже добре почувалась. Я це розумію.
Тому я спитав: «Як ти?
Усе гаразд?»
- Що ти мені відповіла? - Не знаю.
Ти відповіла: «По голосу схоже, що все гаразд?» Скажи, чи це справедливо.
Ти не думаєш, що кажеш. Типу: «Чорт забирай. Я скажу це».
Я не переводила це на тебе. Стрес вибиває мене з колії.
Я хотів тобі допомогти.
Ти хочеш зробити мене цапом-відбувайлом? Я зроблю тебе.
- Добре. - Готуйся.
Уперед. Зроби це.
- Зроби це. - Це негарно.
Це нетактовно.
Я все розумію, але не треба до всього прискіпуватись.
Я не прискіпуюсь. Я розповідаю про твій підхід.
Як ти поводишся після розмов. Як ти вічно хочеш посперечатися.
Постійно відчувається конфронтація.
Я просто відверта.
Я відкрита. Мені не подобається тримати все в собі й...
Я не роблю цього.
Є різниця між відвертістю і конфронтаційністю.
«По голосу чи зовнішності схоже, що все гаразд?»
- Це не відвертість, а конфронтаційність. - Я просто...
Я намагаюся.
- Я намагаюся. - Я знаю.
Немає жодної миті,
коли я можу сховатися і віднайти душевний спокій.
Немає.
У тебе є. Якщо в тебе стрес, ти можеш побути з мамою.
Можеш погуляти з Рокі.
Усе це допомагає відновитися.
У мене немає нічого, що може допомогти.
Нічого.
Чи мені проїхати три години в Портленд,
полежати в ліжку, глибоко вдихнути й повернутися?
Добре.
Шкода, що ти не можеш.
Це важко, думаючи про...
Забий на те, що я сказав, що здаюсь,
забий на Портленд. Забудь.
Я можу забути про все це, бо ти компенсуєш це великим щастям.
Але останні кілька днів були важкі й стресові.
Так.
Ми маємо підтримувати одне одного, як ніколи.
Я знаю, що в нас будуть суперечки. У нас будуть важкі моменти.
Але я хочу, щоб ми відчували спокій одне з одним.
Ось що я хочу від тебе. А зараз цього просто немає.
Нам доведеться стояти біля вівтаря і вірити одне одному,
що ми готові робити це.
Кожного божого дня.
Ми не змінюємо себе.
Я люблю тебе за те, хто ти є, і вірю, що це взаємно.
Так.
Але... Звісно, скоро буде великий день.
Ти можеш уявити, що стоїш біля вівтаря і кажеш «так»?
Люба.
Ти бачиш це?
Так. Інакше я б не брав участі в експерименті.
Ми чули багато хорошого про тебе й дуже раді знайомству.
- Добре. - Так.
Бретт зателефонував мені й сказав, що знайшов кохану й одружується.
Я такий: «Що?»
Ти зник на... місяць. А тепер повернувся заручений?
Це як?
Що стало вирішальним чинником для цього рішення?
Це серйозний крок.
У мене так часто було під час побачень, що я не відчував,
що жінка, з якою я розмовляю, розуміє мене.
І не просто розуміє, а може сказати:
«Я хочу підтримувати тебе
й хочу допомогти тобі стати кращою людиною».
Я відчувала, що можу говорити з Бреттом про все -
цінності, сім'ю, фінанси, історію. З ним я могла бути собою.
Я зустрічалася з багатьма.
І я просто знала, кого шукаю.
Мені потрібна людина, яка вміє боротися,
а не просто живе розслаблено, людина, яка завжди намагається
досягнути чогось кращого. Ось що я побачила в ньому.
Я з тих, хто постійно йтиме вперед.
- Мені потрібна така сама людина. - Він такий.
- Звісно. - Так.
Що більше ми розмовляли, то краще я усвідомлював,
наскільки вона щира, любляча й турботлива.
І коли ми почали говорити про сім'ю,
це було дуже важливо для мене.
Я, звісно, зустрічався з дівчатами, а коли доходить до сім'ї...
Жінки бачать мене зараз і не бачать, звідки я.
А коли бачать, починається осуд моєї сім'ї,
їхніх рішень і вчинків.
Тож, якщо людина буде в моєму житті,
вона має це розуміти.
І, що найважливіше, підтримувати. Так? Вона дала мені це.
Я розповів їй про свої почуття, і це дало змогу розслабитись.
Я справді бачу з тобою майбутнє,
і стільки всього, чого я, мабуть, боявся,
Я навіть не знав про це страх,
доки не познайомився з тобою.
Тож...
Я намагаюся не надто розчулитись.
Але я думаю про сім'ю
і створення нової гілки в сім'ї.
Яке в неї життя? Яке в мене життя?
Наші амбіції, темношкірі жінки, і... ви знаєте.
- Це важливо. - Так.
Бідність поколінь у моїй сім'ї має значення.
І я хочу бути з людиною, яка поділяє моє бачення.
Ми можемо рости разом і можемо почати нове життя...
Коли мова йтиме про дітей і їхні досягнення,
ми дамо їм ресурси, яких у мене не було.
Вона неймовірна. Справді.
Вип'ємо за це також?
Я думав, що перший був...
Круто. Так.
- Боже мій. - Будьмо.
- Це дуже круто. - Дякую.
Схоже на справжнє кохання, і я радий за вас.
Я досить... упевнена.
Я спостерігав, як ти дивишся на Бретта,
і як ти дивишся на Тіффані, і це так гарно.
Слова - це важливо, але вчинки говорять голосніше.
Те, як ви дивитесь одне на одного, надихає.
Це прекрасно бачити темношкіру пару.
Йо. Я зараз заплачу.
- За це теж вип'ємо. - За сльози щастя.
8 ДНІВ ДО ВЕСІЛЬ
У мене є дещо.
- Боже мій. Дякую. - Квіти.
Ти такий милий. Вони такі гарні.
До весілля все менше часу.
І все стає серйознішим і реальнішим.
Ми маємо справу з новими змінними, як-от нові люди.
Зустрічі з рідними й друзями - це трохи складно, м'яко кажучи.
Тут мило. Я ніколи тут не була.
Я теж.
Але я знаю, що кохаю її, і хочу, щоб Майка знала про мої почуття.
Я дуже рада, що твоя мама повернулася.
- Так? - Вона класна. Вона мені пише.
- О ні. - Хоче все знати.
- Справді? - Так.
Що вона каже?
Хоче почути мою думку щодо її сукні для весілля.
Хоче знати, у що буде вдягнута мама.
- Салат? - Так.
- Гравітація. - Усе гаразд.
- Дякую. - Корнішони, анчоуси.
Ми приділяємо собі максимум часу,
щоб бути повністю впевненими. Здається, це добре.
Це показує, що ми хочемо прийняти правильне рішення.
Це на 100% розумно.
Але це також викликає в мене неймовірну тривогу.
Так.
Якщо ми одружимось, я не знаю, чи мої речі впишуться у твоє життя.
Нам потрібно більше житло?
Так.
У мене порожньо. Чи ти вважаєш інакше?
У тебе немає шаф.
Ще проблема в тому, що мої речі в Скоттсдейлі.
Схоже, ти хочеш залишити квартиру в Скоттсдейлі.
Ми можемо залишити там багато речей і забрати щось найнеобхідніше?
Я думаю про одяг, взуття тощо.
- Знаєш? - Скільки в тебе ще одягу?
Ти про що?
У таунхаусі вже стільки всього.
Це, мабуть, лише сорокова частина від того, що в мене є.
Гадаю, нам треба квартира з трьома спальнями,
де одна кімната буде з твоїм одягом.
Ось так.
Ти б погодився на стосунки на відстані?
- Ні. - Ні?
Ні. Думаю, це відстій.
- Хочеш поїхати зі мною в Скоттсдейл? - Ні.
- Ну... - Але я б зробив це.
Якби мені вдалося повністю перейти на віддалену роботу.
Я б не переїхав, але...
Я не буду багато говорити. Я б просто поїхав із думкою про те,
що можу переїхати туди. Мене, певно, можна переконати.
Я не хочу, щоб ти був там, де ти не щасливий. Але я хочу спробувати.
- Так. - Знаєш що... Я можу це зробити.
Якщо ми не одружимося, що ми робитимемо?
Важко буде повернутися до життя окремо.
Так. Це точно.
Думаю, мені було б дуже самотньо.
Я цього не хочу. Звісно, ні. Я люблю тебе.
- Я цього не хочу. - І я тебе люблю.
Через тебе я хочу бути собою. І це дуже круте відчуття,
бо я не відчував такого натхнення і мотивації кілька років
від жодної дівчини чи когось іншого.
Це те, чого бракувало в моєму житті.
Ти приваблюєш мене понад усе.
Я б збрехав, якби сказав, що не боюся втратити тебе.
Я рада, що ти познайомишся з моєю мамою та сестрами.
Так.
Ти радий?
Так.
Це все, що ти скажеш? Ти так нервуєш, правда?
- Привіт. - Привіт.
- Як ти, крихітко? - Ти така мила.
Привіт, Заку.
- Привіт. - Рада знайомству.
Як тебе звати?
- Анналі. - Анналі. І?
- Татьяна. - Татьяна?
- Дуже приємно. - Мені теж.
Мама Блісс щойно прилетіла з Аризони.
- Привіт. - Дуже приємно.
Ти вже плачеш? Добре, мамо.
Якщо ми одружимося, для мене важливо
мати хороші стосунки з її родиною.
Тому я трохи нервую.
Я сказав Блісс про це, але вона вважає, що нема чого нервувати.
Я трохи нервую.
Хочете побачити обручку?
- Так. - Чудова.
Розкажете нам про свої стосунки?
Ми познайомилися на соціальному експерименті. Чи психологічному?
- Не знаю, як це класифікувати. - І те, й інше.
Де ти не бачиш іншу людину.
У мене зараз дивне дежавю.
Продовжуй. Це ти маєш розповісти історію.
У нас із Блісс виник зв'язок, коли ми почали говорити про книги.
Тоді я зрозумів, яка вона розумна.
Саме це мене привабило.
Вона геніальна. Вона вродлива.
Вона натхненна. Вона нестримна.
- Саме так. Обережно, друже. - Вона вдумлива.
Небагато жінок мріють потрапити на Місяць у 60 років.
Коли я дивлюся на неї, я думаю, що немає нікого іншого,
хто б міг справити більший вплив на світ разом зі мною.
Її характер вразив мене.
Гаразд, народ.
- Ого. - Це дуже мило.
Це все завдяки мамі. Я серйозно.
Дякую.
Я рада, що ти усвідомлюєш її цінність, бо вона...
- Я казала, що не плакатиму. - Ти змусиш мене плакати.
Вона дорожча за будь-яке золото.
Вона одна з найважливіших людей у моєму житті.
І ось чого я хочу для неї.
Я хочу, щоб хтось знав, чого вона варта,
і ставився до неї з повагою, на яку вона заслуговує.
Бо вона наша принцеса.
Вона наша принцеса.
Я не казав жодній жінці, що люблю її відтоді,
коли мені було 21.
Чому?
Важко сказати.
Я думаю, що зазвичай я не дуже відкрита людина,
але ідучи на експеримент, я знав, що якщо я хочу, щоб усе було серйозно,
треба бути відкритим не з однією людиною,
а з багатьма різними. Недоліком такої відкритості
з багатьма людьми є те...
що іноді можуть виникнути почуття до кількох людей одночасно.
Я опинився в ситуації, коли мав обирати між двома дівчатами,
яких ніколи не бачив.
- Ти... - Ти все їм розповідаєш.
- Я теж можу, так? - Можеш.
Я не знаю. Тобто...
Я бачу, що навіть розмова про це неприємна для Блісс.
- Мені незручно говорити... - Усе гаразд.
Так, ми хочемо знати.
- Нумо. - Продовжуй.
Продовжуй.
Тож у мене з'явилися почуття до двох різних жінок одночасно.
Я ніколи не хотів опинитися в такій ситуації.
Я був невпевнений.
Я говорив із Блісс про те, чи впишусь у її сім'ю.
Я не знав, чи все вийде, коли ми потрапимо в реальний світ.
Ніхто з нас не знав. У тому й суть.
Так.
І...
Я прийняв неправильне рішення.
Зрештою я зрозумів, що людина, якій я освідчився,
прийшла туди не для цього.
Тож я порвав із нею.
- Тож... - Ну... О.
Так, можеш запитувати. Не соромся.
Плесни йому в обличчя вином. Він це заслуговує.
Ми можемо з тобою поговорити?
То чому ти впевнений, що хочеш бути з Блісс?
Бо, знаєш, її родина - важлива частина її життя.
А ти сказав, що не знаєш, чи впишешся та все таке.
Можеш трохи детальніше пояснити?
Тож я виріс...
Я виріс у бідності. У мене не було стабільності.
Я мав сам усього навчитися.
Мама дала мені безумовну любов.
Вона померла, тож її більше немає.
У мене в минулому були стосунки
із жінками із заможних родин,
які не прийняли мене через моє походження.
Думаю, саме через це я нервував,
коли чув про твою родину.
Коли я говорив про свій страх, що мене не приймуть, це через це.
- У Ромео й Джульєтти нічого не вийшло. - Так.
Вони старалися, але нічого не вийшло.
Це те, що лякало мене, але коли я побачив її
і ми вперше зустрілися в реальному світі,
вона зайшла в приміщення, а я подумав: «Ого».
Я одразу відчув із нею зв'язок. У неї було серйозне обличчя,
бо вона не хотіла, щоб я знав про її почуття.
- Я не знала, що відчую. - Так, але я відчув це.
- Я тебе раніше не бачила. - Що ти відчув?
Просто тепло.
Так, це тепле відчуття.
- Так. - Іноді щось просто трапляється.
Ти відчуваєш, що це правильно, і йдеш на це.
То ти бачиш себе з ним?
Бачиш, яким буде твоє життя? Ти бачиш своє майбутнє?
Так.
Вона справді мене кохає, я знаю це, хоча вона не хоче цього визнавати.
- Я люблю тебе. - Я знаю.
Я б не сказала тобі «так»
після заручин з іншою, якби не любила.
Хай там як. Я часто про це згадую.
Я часто жартую про це. Але це правда.
Це було дуже боляче. Я впевнена.
Ніхто не хоче бути запасним варіантом. Ми просто...
Ми хочемо зрозуміти, чи ти той, хто їй потрібен.
Ми знаємо, що слова - це лише слова.
Блісс не тримала б тебе за руку,
якби не кохала.
Вона б не сказала тобі «так».
І я ніколи не бачила, щоб ти дивилася на когось так, як на нього.
Це багато про що говорить.
Дай мені свою руку.
Мене переповнюють емоції.
Я хочу захистити її. Як мама, я не хочу, щоб їй було боляче.
Водночас я маю визнати, що я дійсно довіряю Блісс.
Гадаю, він справді...
її споріднена душа.
Якщо у вас будуть діти, я дам вам поради.
- Я передам свої вміння. - Так.
У нас буде лише одна мама, якщо в нас будуть діти...
Дуже важливо, щоб усе вийшло.
Якщо моя донька вибере тебе, тоді...
я буду й твоєю мамою.
Я рада, що вона може бути з тим, хто...
ставитиметься до неї так, як вона заслуговує.
І я хочу мати багато онуків.
Я в захваті.
Я в захваті. А ти?
Так. Я в захваті.
Ми зустрінемося з родиною.
Кваме було важко переїхати з Портленда в Сіетл.
Ця частина родини дуже близька.
Вони живуть менш ніж за десять хвилин одне від одного.
Вони розмовляють щодня. Вони беруть активну участь у житті одне одного.
Так!
Я зараз заплачу.
- Привіт. - Привіт.
Раді знайомству! Заходь. Познайомся з родиною.
Я хочу, щоб він бачив ширшу картину. Я хочу, щоб він побачив можливість.
Я зроблю все, щоб він був щасливий тут.
Вони полюблять його. Я не дуже хвилююся.
МІЛАРІ ТІТКА ЧЕЛСІ
Тут багато людей.
Це гучна енергійна родина.
Це ціла купа Челсі. Упевнений, я добре проведу час із ними.
- Хочете побачити обручку? - Так! Чекай. Я маю її побачити!
- Погляньмо. - Мені треба встати для цього.
Боже мій.
- Вона розкішна. - Дякую!
Мені подобається.
Молодець, Кваме.
Так!
Тобі вдалося знайти таку маленьку обручку?
Я знаю! У неї третій розмір.
Не знала, що бувають такі маленькі пальці.
Молодець, Кваме. Мені подобається.
Кваме - найталановитіша людина. Я завжди йому це кажу.
- Це має бути незаконно. - Годі.
Колишній футболіст, розумник, магістр бізнес-адміністрування.
Він такий креативний. Він фотограф.
У нього гарний голос.
Тож він співав мені серенади в кімнатах.
- Боже! - Ого!
І це було найпрекрасніше.
Це був день, коли я закохалася в нього по вуха.
Сльози текли рікою. Він сказав: «Тепер ти».
Нумо. Співай». І я така...
Я так ревіла, що сказала: «Добре!»
- Яку пісню? - Ми вигадали пісню.
- Він вигадав її для мене. - Так.
- Ти граєш на якомусь інструменті? - На гітарі.
- Ого. - А також трохи на піаніно.
У мене є арфа, яка чекає на когось.
Так! Думаю, ти можеш зіграти на ній.
- Їй бракує струни, тож... Мої діти... - Так.
Ми використаємо ті, що є, на повну.
Де ти працюєш?
Я очолюю відділ розвитку бізнесу в софтверній компанії
із Сан-Франциско.
- То ти працюєш віддалено? - Так.
Я працюю вдома й наглядаю за Рокі.
Ви вже обговорювали, де житимете?
- Хороше питання. - Де ми житимемо?
Ти перестанеш пити каву в Сіетлі.
- Ти живеш у Портленді? - Так. Я живу в Портленді.
Він розуміє, що Сіетл кращий за Портленд.
- Так. - Звичайно.
Так. Бо ми двоє не помістимось у твоїй квартирці.
Маленький рожевий палац.
Я знаю.
У тебе є рожева кавоварка, але ти навіть не п'єш каву.
- Ти просто хотіла щось рожеве. - Він уже мене знає.
Челс, може, треба трохи попуститися з рожевим?
- Таунхаус не буде рожевим. - Це добре.
Кваме! Як щодо... Можна тебе на хвилинку?
- Так. Звісно. - Так.
Гаразд. Хочеш дати п'ять Кваме чи обійняти?
- Це нормально. - Люблю тебе.
- Дай п'ять! - Дай п'ять.
Радий знайомству.
Ми ще зустрінемося з ними.
- Так. - У нас повно часу.
- Сподіваюся, він стане частиною сім'ї. - Тоді я його обійму.
Ой! Це...
- Сувора аудиторія. - Так.
Кваме знає, що це сильні, красиві й незалежні жінки, які виховали мене.
Сподіваюсь, я отримаю їхнє благословення і схвалення.
Їхня думка дуже важлива для мене.
І я дуже хочу, щоб усе пройшло добре.
То що скажеш про Рокі?
Ти любиш собак?
Люблю.
З усіх собак, яких я бачив, Рокі...
- Він спокійний. - Входить у топ п'ять.
Як ти міг помітити, він багато значить для Челсі.
- Так. - Цей пес. Так.
У тебе була собака в дитинстві?
Коли я повернувся в Гану, у нас була... білка.
- Домашня білка. - Домашня білка. Я знаю.
Вона відкликалася, коли її кликали?
- Агов, білочко. - Так.
Добре, що ти з ним ладнаєш.
Розкажи, коли...
У якому віці ти переїхав у США?
У вісім років.
Я був в аеропорту з братом і сестрою...
- У тебе є брат і сестра. - Так.
- Ти найстарший? - Ні, я наймолодший.
- Наймолодший? - Так.
Я впевнена, що ви...
Як казала Челсі, у нас велика сім'я і ми дуже близькі.
- Так. - Дуже близькі, тож...
Це неймовірно.
Сподіваюся, тобі подобається проводити час зі сім'єю.
Бо ми це робимо часто.
- Так. - Вона завжди це каже.
У неділю ми збираємося на вечерю.
- Справді? Так. - Так.
Це круто. У мене такого ніколи не було.
Ми з родиною ніколи не вечеряли за одним столом.
Не думаю, що це погано, просто ми так жили.
- Так. - Розумієте?
У мене ніколи не було родини, де б ми вечеряли...
Добре. Тепер буде.
- Будьмо. За це. - За це.
- Дуже дякую. - Нема за що.
- Ми раді, що ти з нами. - Дякую.
Здається, це був вдалий вечір із родиною Челсі.
Зважаючи на кількість обіймів, я скажу, що отримав їхнє благословення.
- Гарно, так? Дуже спокійний вечір. - Так.
Видно гори.
Як гарно, любий. Ось за що я люблю дім.
Вода, блакитне небо, гори.
Вау-фактор тут епічний, розумієш?
Так.
Я люблю пригоди й беру від життя все.
Для мене це нова пригода. Ось як я до цього ставлюся.
Я подивився, що пропонує Портленд,
може, час переїхати деінде.
Може, час спробувати новий спосіб життя і прийняти його так, як і цей.
Ну, гадаю, нам варто оглянути й дослідити все разом,
щоб відчути атмосферу й побачити що ми відчуємо,
звісно, виходячи з нашого бюджету.
Я за.
7 ДНІВ ДО ВЕСІЛЬ
ВЕСІЛЬНИЙ МАГАЗИН A & BÉ
Яка краса.
Це так мило.
Цей магазин неймовірний!
Боже мій. Я бачу мереживо, мереживо й ще мереживо.
До весілля залишився тиждень.
Я тут, щоб вибрати весільну сукню.
Жодного тиску.
Аж не віриться!
Мені більше пасують темніші кольори.
Ідеально.
Лише для контрасту.
- Розумієте? - Мені подобається.
Це темніший синій.
Мені подобається. Наче північ.
Я в захваті!
- Ти говорила з Джекі? - Я розмовляла з нею вчора.
- Добре. - Я не знаю, що відбувається.
- Але я знаю, що вона розбирається із цим. - Так.
Я дуже сподівалася, що вона буде тут.
Я здивувалася, що вона не прийшла, бо це весілля,
і я думала, що вона буде тут.
Я думала, що вона все одно хоче зробити це.
Сподіваюся, вони з усім розберуться.
- Це воно! - Нумо, плейбою!
Я хочу дещо особливе.
Я хочу бути стильним, як Джеймс Бонд.
- Дозволь відійти від дзеркала. - Ти бомбезний.
Так мило.
- Вона гарна. - Розкішна.
Це більше нагадує стиль бохо.
Добре. Вона така тісна.
Це Челсі.
- Ого. Погляньте на себе. - Так.
О, вона вже на заставці телефону?
Він одружується за тиждень.
Боже!
- Бретт хоче удосконалитись. - Боже.
- Зачекай. - На моєму телефоні не ми.
- Тіфф написала мені. - Що вона каже?
«Джекі тут немає...»
Джекі не прийшла приміряти сукню.
Це його наречена. Тіфф каже, що вона не прийшла на примірювання.
Чорт.
Вона запитала, чи Маршалл є, я сказав, що є.
Чи ти бачиш щось у її вчинках, що, на твою думку, є ознакою хорошої дружини.
Завдяки їй мені здається, що я можу літати.
- Так. - Так.
- Вона представляє... - Можна тебе?
- Можемо поговорити? - Зараз?
- Так. - Якщо ви не проти.
- Так. - Так. Звісно.
Тіфф написала,
що Джекі не прийшла на примірювання сукні.
О.
Добре.
Просто, щоб ти знав...
щоб тебе це не шокувало.
Добре.
- Дякую, що сказав. - Немає за що.
Я це ціную.
Привіт.
- Як справи? - Добре. Як ти?
- Ти з квітами? - Так.
Це так мило з твого боку.
Боже. Це так мило.
Я романтик. Розумієш?
Ого.
Передусім я хочу вибачитися.
- Гаразд. - Я лише людина.
Я...
хвилювався через зустріч із тобою.
Я мав би сказати більше, але в кращий спосіб.
Мої почуття до тебе змушують мене нервувати.
Я найбільше шкодую, що втратив тебе.
Я люблю тебе.
І я хочу бути з тобою.
Переклад субтитрів: Олександр Передерій