Detta har hänt...
"Den här dammiga gamla storyn har fått ett ansiktslyft,
peppats upp och fått nytt liv."
Himmel. Din mamma förgiftade mig.
Jag säger det till snuten.
Din mamma erkände mordet på Ben.
- Jag vet. - Men det var inte hon.
Du var vid hissen med Ben.
Vad önskade du?
Det där var Grey's New Orleans: Family Burn Unit. De vill vänta på dig.
- Sazz! - Sazz!
Jag har nåt att berätta om du har tid.
- Det är lite känsligt. - Ja visst.
Eftersom vi firar går jag upp och hämtar en flaska argentinsk Malbec från 1966.
Varför dröjer hon?
Sazz får ju inte dricka ur vår Malbecita del Cielo utan oss.
Filmen föddes för drygt 100 år sen.
Ända sen dess har vi sett oändliga mängder rörliga bilder,
etsade i våra minnen. Ända sen dess
har vi kunnat fråga oss: "Ser jag ut så när jag springer?"
Läraren sa att jag måste. Jag blir galen!
Du måste hjälpa mig här. Det är nog bäst, det.
Finns det privatfilmer av dig
kan det bli svårt att förhålla sig till den som man ser.
"Är det där jag, eller den jag brukade vara?"
"Vill jag bli ihågkommen så där?"
Men vi har det ändå på film.
På det sättet lever Ben Glenroy vidare i sina filmer och på tv,
och i en reklamfilm för Superbowl där en unge snodde hans chilibowl.
För några timmar sen löste vi hans mord och drog ner ridån
för inte en, utan två brottsliga Broadwayproducenter.
Därmed, mina vänner i poddvärlden,
avslutar vi ännu en säsong av Bara mord i huset.
Till nästa gång: Jag heter Charles Ha...
Men, vad tusan?
Jisses!
Strömavbrott. Det har inte hänt på ett tag.
Inte sen de övergav den gamla pannan.
Måste jag ta om det där sista? Bara slutet, kanske?
Och så är det tillbaka.
Jag behöver en...
Och börja!
...den Savage.
Det går att klippa på efter Charles Hay...
Ja, jag kan hämta klipparen.
En sån kväll, va?
Ska vi inte ta en sängfösare uppe hos mig?
Kanske en snabb skål för de mirakler vi får ihop?
Jag uppskattar sentimentalitet särskilt med god sprit.
Det gör inte jag, bara spriten.
Och så iväg.
Bra.
Jag har sparat min Malbec.
Konstigt. Sazz kom inte tillbaka med den.
Vad har hänt med henne, då?
Så typiskt Sazz. Här ena minuten, borta nästa.
Såg ni mejlet från nån Bev Melon om vår podd?
Bev Melon.
Måste vara knepigt att ha frukt som efternamn.
Fiona Apple (äpple). Darryl Strawberry (jordgubbe).
Gilbert Grape (druva).
Nånting gnagde på honom jämt.
Vad gör vi med vår nästa podd?
Charles, du nämnde nåt kallt fall?
Om det var intressant vore det väl inte kallt!
Nej, vi behöver en het, färsk döing, helst här eller alldeles i närheten.
Sant. Vi har haft sån tur med alla som har dött i huset.
Men det är lite fel med vår affärsmodell.
Jösses, där är hon.
- Vadå? - Vem då?
Hör du.
Min Malbecita.
Kom Sazz inte ens hit upp?
Så underligt.
Okej, kolla nu.
Åh, så coolt.
Som att kliva in i en hushållskatalog.
Och det coola är korken...
- Men, jisses! - Jag har den.
Nej, vad dumt.
Nej, men va fan?
Hoppas fläckarna går bort.
De går bort.
Mabel, det är lugnt.
En stund ledigt är väl inte helt fel.
Det är väl bra när folk inte blir mördade, va?
- Ja visst. - Absolut.
Men om nån måste bli mördad kan vi väl säga vem vi hoppas på?
- Det är dålig smak. - Nej då, det är okej.
På tre. Ett, två...
- Oliver. - Oliver.
Jag?
Ett...
Avsnitt Ett - Säsong 4 Det var en gång i vilda västern
Kommer du på vår premiärfest?
Nästan framme! Sazz! Drick inte hela min Malbec! Var är du?
Charles! Öppna!
Charles!
Dött. De har stängt ner oss.
Death Rattle Dazzle. Alltihop är över. Slut.
Hjälp?
Ja, jag har knoppat hos Oliver. Jag är hemlös ännu.
Det här är hans minst anstötliga morgonrock.
Jag har pratat i telefon sen i morse.
Donna och Cliff drog tillbaka pengarna för borgen och försvarsadvokat.
- Nåt fånigt skit. - Men de fantastiska recensionerna, då?
En fantastisk recension. Maxine.
Resten var medel som bäst.
- Slipper vi göra det igen? - Charles, skärp dig.
I går: Kungen av Broadway, idag kommer jag inte ens in på Guds toa.
Önskar jag fick dö här på stället.
Sen sa jag till min söta Loretta att showen var nerlagd.
Hon flyger till LA ikväll redan! Har ett tv-gig på gång.
- Du sa ju att hon skulle ta det. - Trodde väl aldrig att det skulle ske!
Jag är snurrig i huvudet.
Nu är det slut. Vägs ände.
Mamma? Jag fryser.
Hemskt tråkigt, men det kunde vara värre.
Jag har ett visslande ljud i huvudet sen i morse.
- Det är kanske en hjärntumör. - Försök inte göra mig glad.
Gissa vem som har fått ett nytt husdjur.
Hälsa på Gravey allesammans.
- Gravey? Som sås? - Jag har just hämtat henne.
Jag ville ha en katt och kom hem med Gravey.
De vill inte ge mig fler katter.
Jag står på nån lista, jag har en advokat.
Men Sevelyn älskar henne.
De sover i samma bädd ovanpå varann.
Sevelyn är alltså täckt av Gravey-sås?
Ja, och jag äter dem båda! Visst äter jag upp dig, Gravey?
Ja. Slickar i mig all min Gravey-sås.
Mabel, Gravey är pensionerad.
- Hon har varit en jobbande tös. - Jaså? Vad jobbade hon med?
Det sa de inte.
Men jag tänkte att man kunde göra en podd om djur och deras jobb.
Pitchar du för mig nu?
Världen begär detta innehåll. Ni måste tänka över det.
Nja, jag måste ha nånstans att bo och ett jobb.
Den kunde heta Animal Jobs.
Jisses.
Såja, plats! Gravey. Jag har aldrig sett henne så.
- Under de två timmar du haft henne? - Jag tar ut henne på promenad.
- Tänk på den där podden, Mabel. - Skulle nog inte tro det.
Kom nu, Gravey. Duktig flicka.
Ett mejl till från den där Bev Melon.
- Jag med. - Är det på riktigt?
- Vadå? - Det ser riktigt ut.
- Jo, men Paramount Studios? - Vad pratar du om?
- De vill göra en film av vår podd. - Va? Paramount? Filmbolaget?
De vill flyga oss till LA för samtal i nästa vecka.
Hej å hå! Man är tillbaka! Åt fanders med teatern!
- Jag kan nog inte åka. - Vadå?
Jag är orolig för Sazz.
I går kväll ville hon prata om nåt känsligt med mig.
Och så hör jag ju visslandet.
Sazz är en visslare. Har jag sagt det?
"Sazz är en visslare"? Oj då, Charles.
Hur har du kunnat hålla det hemligt?
Från Sazz.
"Förlåt, fick sticka iväg på stubben för att täcka upp för Bakula i LA."
Det var väl det värsta.
Bästkusten kallar in oss allihop, Charles.
Packa era väskor, nollor! Vi ska till Hollywood!
Nej.
Hallå, taxi!
Vad ska en fattig kille göra, va?
Varmkorv, knishes!
Polska korvar!
MÅNGFALD
Anthony, kom tillbaka hit! Morfar behöver hjälp med mikron.
Men mamma, jag är redan sen.
Knicks får vänta. Morfar behöver sin Anthony.
Hur kan man inte älska New York?
Jag vill inte känna nån som inte älskar den här stan.
Se upp.
Titta upp!
Och bryt.
Du måste ju se uppåt mot himlen som om du såg Godzilla.
- De fick verkligen till New York. - Godzilla?
Den ödlan har mycket att göra.
Låt oss nu inte hoppas för mycket.
Bev Melon fick troligen projektet för fem minuter sen.
Nån högre upp i studion har hört vår podd, och nu vill de höra en pitch.
Det är nog bäst att du låter oss styra upp det, Mabel,
vi kan ju det här med royalties och kontraktsfrågor.
Jag hade en gång en ljuv kontakt med Julie Andrews.
Julie Andrews är en gudinna.
Jag gick för långt.
Här är de som sätter kropp på rösterna i våra AirPods.
Jag är Bev Melon, er envisa mejlare.
- Så trevligt att träffa er alla. - Hejsan.
Hej, Monica Berstein-D'Angelo.
- Marknadschef. - Todd Shettinger, EVP International.
Jag älskar er!
Sal Snyder-Bernsdorf. Sociala medier. Jag är besatt.
Okej, poddare! Nu ska vi prata film.
Det här känns mycket större än vi trodde.
När jag ser ett hett exemplar av anpassbart material
som snurrar runt en massa hungriga konkurrenter,
då går jag ut hårt, och går jämt i mål först.
Vi har också fått in världens bästa regiteam.
De har just tagit hem Cannes Grand Prix,
för sin hjärteknipande, gripande Walmart-annonsering.
Får jag presentera: The Brothers.
- Förlåt, men är ni bröder? - Vi är systrar.
- Det lät som bröder. - Vi är systrarna Brothers.
Trina och Tawny Brothers, enäggstvillingar.
Jättegulligt.
När de här tjejerna läste det manus som Marshall Peepope skrev...
Jag har försökt beskriva er precis som ni är, i alla fall som jag såg det.
Ni är alla så tydliga på papperet.
Oliver, som vi ville strypa och krama samtidigt.
Charles, allas lite tråkiga onkel, med sitt lilla muttriga sköldpaddsfejs.
Och så Mabel,
med sin traumatiserade, hemlösa, arbetslöst mumlande charm,
fastklämd mellan de här två snubbarna.
Det är så kul.
Jag behöver ingen algoritm för att veta att det här är en hit.
Men algoritmen bekräftar det, bara vi får ut den före jul.
Ni tänker verkligen göra den här filmen?
Oh ja. Vi har grönt ljus och vi ökar volymen på det idag.
Rollbesättningen har träffats för filmen...
- Men vänta! Har ni redan rollerna klara? - Jajamänsan.
Vi har ett fantastiskt team,
och vi kommer dit på festen ikväll som hålls för er.
Först måste ni officiellt gå med på att göra det här.
Hör ni...
Vi vill börja filma om tre veckor
och era rättigheter är det sista som krävs...
Måste stoppa dig där, Bev. Vi fattar situationen.
Utan oss och våra livslånga rättigheter blir det ingen film.
- Vad vi vill ha är en rimlig siffra. - Vi behöver inga siffror.
Era advokater kan lösa det med affärsavdelningen.
Såja.
Det är bara en fyra.
- Fyra. - Fyra.
Just det. Fyra.
Fyra.
Fyra vadå? 4 000.
Fyra...
Fyra hundra... Fyra tusen hundra.
Fyrtiofyra hundra miljoner?
Fyra miljoner-hundra?
Eller... fem?
Fem...
Oavsett vilken siffra vi tar, fixar vi det.
Ursäkta mig ett ögonblick.
- Vad är det, Mabel? - Jag tror...
Jag behöver tänka lite.
- Hon kanske vill ha en sexa. - Jaha.
Mabel?
Tjena.
Där är hon.
Mabel?
- Hej. - Mår du bra?
Lite överväldigad, bara.
Sånt här gör så med en.
Magi, genier.
Jag minns ett möte där borta med den store Robert Evans.
Så fylld av energi och idéer.
Liksom kokain. I en kondom som han svalde för att klara vakterna.
Nej, det är inte det.
Hörde du hur de beskrev mig?
Hemlös, arbetslös, mumlande.
- Jag hör inte vad du säger. - Jag missade det sista.
Det är nog inte helt osant.
Men om de gör en film om den Mabel, tänk om...
- jag inte vill vara sån resten av livet? - Jag fattar.
Bev Melon kallade mig en o-kul sköldpadda.
O-kul.
Jag är väl kul, eller hur?
Ja.
Visst.
- Kanske inte så kul för alla... - Nej.
- ...men för oss.
Jahaja.
Jag säger ju inte nej, det är bara...
Jag måste tänka över det här med filmdealen.
Är det okej?
Vad du än bestämmer ställer vi upp. Eller hur, Oliver?
Ja.
Studion bjuder på fest för oss ikväll.
Jag har messat Loretta, och hon kommer.
Jag behöver detta, men känn ingen press.
Oliver, du pressar ihop mig.
- Ingen press. - Okej.
Jag har bjudit Sazz till festen, men hon svarar inte.
Hon brukar alltid återkomma till mig.
Jisses, Charles. Sluta gnälla, mr Okul.
Kolla, här kommer nåt kul!
Det här är Sidney. Min chaufför på den gamla Brazzos-tiden.
Han ska guida oss runt i Hollywood.
Sidney!
Lever Sidney?
Om du är orolig för Sazz,
kanske vi ska skippa rundturen och åka hem till henne?
Sazz lägenhet hör faktiskt till en Hollywood-tur.
Kom nu.
Ju färre stopp Sidney måste göra desto bättre är det.
Han ser ut som om han kör sin egen likbil.
Fast jag har ett ställe jag vill åka till först.
Nu hoppar vi i bensinslukaren.
Kom igen.
Brazzos, jaha.
De känner inte igen dig. Nej, de känner dig inte.
The Sunset Swan, det är legendariskt.
Jag har bott här en säsong av Brazzos,
innan Sazz tog över kontraktet.
Det är ett sånt ställe som bara finns i Hollywood.
Kändisar får korttidskontrakt,
och är grannar med excentriker som bott här i evigheter.
Alla, från Scarlett Johansson till Den svarta dahlian.
Om dessa väggar kunde tala. Ojoj.
När får jag flytta in?
Här är den, Sazz lägenhet.
Sazz.
Hon kanske är på filminspelning med Bakula.
Just det.
Slut med oroandet. Ingen mer okul sköldpadda.
Nu blir det fest.
BARA PÅ BIO TILL JUL
Ojdå, vad de brer på.
De pressar en verkligen att säga ja.
Himmel och plättar.
- Eva. Eva! - Den här vägen.
- Eugene? - Zach! Här borta!
Vi ska ha er tre tillsammans.
Charles, Oliver och Mabel.
Det här är Charles, Oliver och Mabel.
Är jag Eugene Levy?
- Jag är Eva Longoria. - Ja.
Jag är...
Jag tänker säga Tim.
Jag är Jack Black.
Just det, ja!
Jag är inte Jack Black.
- Oliver, det här är Zach Galifian... - Visst, Zach Galifragilistic...
Jag fattar. Folk gör så.
Du spelar "Between Two Ferns".
Between... vadå?
Okej. Jag kanske inte är nån desperat hemmafru, eller mr Shitt här,
men jag råkar ha startat den näst bästa komedin
genom tiderna.
Va? Är du den lille killen i Ensam Hemma? Vad har de gjort med dig?
Jag hoppar av.
Det är...
- Vadå? - Hör på.
Jag kan cleara ditt drömprojekt.
- Erin Brockovich, fast med mig. - Nej.
- Legally Blonde, fast med mig. - Nej.
Spindelmannen med mig.
Okej. Erin Brockovich, då.
Så är jag tillbaka.
Vilka stora namn hade ni hoppats på?
Jag låter er bekanta er med varandra.
Mabel, jag vill prata med dig, när du har tid.
- Berätta först om alla dina piercingar. - Jag har tusen frågor jag vill ställa.
Visst.
Det är så smickrande.
Att nån ser på mig och tänker på Eva Longoria.
Får jag bara fråga en sak?
- Varför har de gjort dig äldre? - För att jag är en gammal själ?
Nej, nej.
De undersökte åldersskillnaden mellan dig och killarna
och ordet som kom upp var "läskigt".
Plus att vi är i princip lika gamla. Se på oss, bara.
...och han var en sån oförutsägbar ande.
Den som hittade honom död var Candy Bergen.
Han var en kompis, se.
Får jag testa en grej på dig?
Jag har en vågad idé om din rollfigur.
Jag tänkte spela honom som
talangfull, framgångsrik och helt medveten om att vi lever i 2024.
Det gör mig så glad. Det här blir ett helt otroligt projekt.
Jag fattar ändå inte att jag spelar dig, för Brazzos var så stort i Canada.
Jag dubbade faktiskt din röst till franska i Quebec.
Förlåt. Jag är lite distraherad,
för jag har inte hört ifrån en god vän på några dar, och det gör mig orolig.
Förlåt, men jag är lite distraherad
för jag har inte hört ifrån en god vän på några dar, och det gör mig lite orolig.
- Ingen är orolig som du. - Nej då, det där är inte jag.
Jag är mycket skojigare! Jag är mer som...
Jag har inte hört nåt ifrån en kompis på ett tag, men vet du vad?
Allt blir så jätteperfekt.
Vid vår ålder är väl inget precis perfekt, va?
Vet du vad alla får numera? Sepsis.
Ursäk... Jösses, min gamle vän, Bill...
Min gamla hjärna fattar inte varför du drar ut på det.
Hur är det här inte världens största chans?
Hej.
- Herregud! - Hej.
- Men se på dig. - Hej!
Du är väl en syn.
Gud, vad jag har saknat dig. Se på dig...
- Hej. - Hejsan.
En sån lång, kall vinter det var utan dig.
Oliver, det är fem dar sen.
Jag har sms:at dig fem gånger
- på en vecka. - Ja, förlåt. Jag sms:ade två gånger.
Hemskt ledsen, men det har varit hysteriskt.
- Nu får du berätta allt. - Ja.
Hur är jobbet? Livet? Och detta eviga solsken?
- Jobbet är ju som en dröm, så klart... - Ja.
...för jag älskar alla på Norfbun.
Förlåt, vad är Norfbun?
Det är kortnamnet på Grey's New Orleans: Family Burn Unit.
Jaha.
Fast man får ju förklara det varenda gång.
De har varit så välkomnande mot mig,
men ikväll handlar det inte om mig.
Herregud, en film?
- Grattis. - Tack.
Vem kunde ha trott för en vecka sen att vi alla skulle till Hollywood?
Visst är det knäppt, Mabel?
Ja, ja.
- Är du okej? Är allt... - Jag går till baren.
Om du får problem med att bestämma dig, tänk på att mitt liv hänger på det.
- Jag vill ha... - Vi tar två tequila med is.
Ingen lime men sätt i två små paraplyer.
Studion säger att du tvekar.
Nej, jag behövde bara lite betänketid om det här med livslånga rättigheter.
- Hemskt ledsen. - Nej då, ingen fara.
I manuset låter du som en döhög och här håller du hela studion på halster.
Jag försöker lära mig din rollfigur.
Tro mig, det gör jag också.
Jag vet inte ens vad jag har gjort för att bli en rollfigur i en film.
När jag var i din ålder, för några år sen,
stod jag också vid ett vägskäl.
Jag tjänade bra med pengar som skådis, men jag ville nåt mer.
Jag ville producera. Och regissera.
Jag ville sälja hudkräm och glass och underkläder och sportgrejor,
öl, datorer, tequila
och gin.
Och det gör jag. Jag säger inte att du ska sälja rätten till ditt liv.
Men om du gör det,
ska du be dem om snuskigt med pengar, och så bygga nånting av dem.
Fast inte tequila, för det är mitt.
- Så ledsen för Death Rattle. - Broadway...
Idiottillhåll.
Men, Hollywood...
Hollywood har aldrig svikit mig.
Förutom den gången de tog bort min stjärna från trottoaren
för att jag inte hade nån rätt att bara sätta dit den.
- Ja! - Skitstövlar.
Ja.
Sazz?
Men när podden står på vänt, och musikalen är död
kanske du kan tänka dig att flytta ut hit?
- Jag menar... - Ärligt talat...
...med mina arbetstimmar,
skulle vi kanske aldrig hinna ses...
Nej, nej, det skulle jag. Jag kan absolut tänka mig det.
Jag...
Det känns bara som...
om jag ser dig lyfta och flyga iväg,
och jag, bara... Hoppas jag kan hålla jämna steg med dig.
Jag älskar dig så mycket.
Oliver.
Loretta, skulle du...
Vadå? Vad skulle jag?
Ge mig lite tid att tänka på LA, och på att flytta till LA.
- Det är ett stort beslut... - Självklart.
- ...men jag är inte emot det. - Nej.
Jag bara...
- Vi har ju massor av tid. - Ja visst.
Vi kommer på nåt.
Jag älskar dig också.
I KÖKET KRÄVS DETTA PIZZARECEPT!
Har du tid en stund?
Jag har väntat på en stund med dig hela dan!
Är det okej om jag bara tittar på? Research.
Jag är en fluga på väggen.
Ni trodde väl att ni kunde flörta med mig med presentation av stjärnor och så,
och så skulle jag acceptera vad ni än satte framför mig.
Men så jobbar inte jag.
Jösses. Det ska in i manus.
Fan, förlåt. Fluga. Vägg.
Vad kostar det då, Mabel?
Fan!
Sazz, hej.
- Bakula. - Hej, Charles.
Grattis.
Trevligt att se en vithårig skalle till som klår oddsen.
Tack så mycket, antar jag.
- Hur mår Joy? - Fint.
Hon har just skickat mig ett foto,
men jag kan inte visa det.
Scott, jag är glad att du är här.
- Har du sett till Sazz? - Jag skulle fråga dig samma sak.
Hon skulle agera för mig i förra veckan men dök aldrig upp.
Det är inte likt henne.
Ingen press!
Tack god Gud!
- Jag tvivlade inte en sekund. - Nu letar vi efter Charles.
Jag har några nyheter.
Inga goda nyheter.
Sazz?
Slå inte på...
Vad är det här?
Sazz stolta glädje.
Det är en helgedom för alla ben hon brutit på jobbet.
"Mitt första genombrott."
Hon har fått så många leder ersatta med metall.
De bästa kommer tydligen från Bulgarien. Hon tar alla därifrån.
Jag var i Bulgarien en gång med Twiggy och Tommy Tune.
Har aldrig känt mig så tjock och kort.
Sazz?
Är du där?
Det är Howard.
HOWARD Har du glömt "Djur som jobbar"?
HOWARD Gravey är redo att spela in!
Vi pratar mer när vi kommer till NY.
Förresten stavar du Gravy fel.
Satan.
Vad är allt det här?
"Kollar på Charles."
Var är hon?
En liten ängel i flip-flops
- Ja? - Charles, det är Lester.
Jag fick din lapp om att ersätta glasrutan,
men jag hann inte med det idag.
Direkt i morgon bitti.
- Vänta lite, vilken lapp? - En lapp, idag på mitt skrivbord
där det stod att du behöver en ny ruta i köksfönstret.
Kanske det var en fågel, för nånting har gjort ett litet hål.
Hör du visslandet?
Vänta ett tag.
Hur litet var hålet? Som ett kulhål?
Nej, det kan det inte vara.
Lester, rör inte fönstret.
Nej, det är Grav-ey. Hon var LIKHUND!
Det var hennes djurjobb.
- Herregud, hör ni. - Vadå?
Vi måste tillbaka till New York.
Ett stort filmögonblick kan leva i ens skalle för alltid.
Öppningsscenen på Once upon a time in the west
är sju minuter lång och där är ingenting utom bilder och ljudeffekter.
Men har man en gång sett det glömmer man det aldrig.
Ursäkta, fick slänga mig iväg för att jobba med Bakula i LA.
Du är inte Sazz. Vem är du?
ANVÄNDS INTE Förbrännaren ur funktion
BULGARIEN
- Jag fattar. - Ja.
CHARLES Du är inte Sazz. Vem är du?
SAZZ Inte din jävla vän.
Översättning: Eva Söderqvist