Tidligere...
- Du har hatt et lite infarkt. - Men jeg er frisk nok til å regissere?
Du må stresse mindre. For om det skjer igjen, blir det kanskje ikke lite.
Jeg ville ha slaktet dere.
Dødsrallingen er klassisk krim. Den skal ikke være morsom.
Denne vekket ikke gjenklang.
Foreldrene mine adopterte meg da de trodde at de ikke kunne få barn, men så kom Ben.
En fyr som forresten alltid dreit seg ut.
Dickie sa at Ben alltid fikk æren.
- Hva? Skapte Dickie CoBro? - Det er et motiv.
Jeg må vise deg noe. Jeg tok denne fra Lorettas leilighet.
En skjebnesvanger kveld for 4 uker siden døde superstjernen Ben Glenroy to ganger.
Jeg heter Mabel Mora.
Bli med meg når jeg denne gangen leter etter svarene på egen hånd
i en ny sesong av Bare drap i bygningen. #BlodigeMabel.
Teater handler om valg. Hva du deler, hva du skjuler.
Den samme historien, selv samme replikk kan sies på en million måter.
De valgene endrer alt. Da jeg så mitt første stykke, forelsket jeg meg.
PROGRAM
Valget for livet mitt var tatt.
Hvem er det som er med meg?
Jeg spilte alltid hovedrollen på skoleteateret.
Den beste unge skuespilleren i Midtvesten,
ifølge en artikkel i Clayton Chronicle, der far var redaktør.
Men en regissør fra New York som var på besøk, var enig.
Etter eksamen skulle jeg spille på Broadway.
Alt var så klart, til det ikke var det.
GRATULERER MED Å SKULLE BLI MOR!
Skuespill handler bare om valg, og jeg måtte ta et.
Det var et par i byen som ikke kunne få barn,
og jeg syntes det var best for alle.
Jeg ble ingen umiddelbar suksess i New York.
Ikke en forsinket suksess heller.
Jeg begynte å lure på om jeg ble straffet for valget jeg tok.
Familien sendte meg en oppdatering. De ble endelig gravide. Et mirakel.
Og helt uten videre fikk du en lillebror. Du kom ikke til å være alene.
Jeg fulgte deg på avstand. Jeg lagde en bok om deg, som jeg elsker.
Men den gjorde meg trist, fordi jeg trodde at vi aldri ville ses igjen.
Men så, der var det: et tegn.
GLENROY TIL BROADWAY
En sjanse til endelig å få møte deg.
- Er du fortsatt der, Loretta Durkin? - Ja.
Ja da. Hei, jeg er så lei for det.
Jeg trodde... Agenten min lovet meg at jeg sto på listen.
Der var du.
Dette er manageren min, Dickie. Ikke bare manageren, men også broren min.
Veslegutten min.
Så, min kjære min kjære
De siste månedene mens jeg har blitt kjent med deg, har vært som en drøm.
Min elskede Dickie
Men jeg har løyet for deg.
Så hvorfor forteller jeg deg dette i dag?
Fordi det er på tide, og det er første orkesterprøve.
DEN GLITRENDE DØDSRALLINGEN!
Den første orkesterprøven.
Når skuespillerne opptrer for første gang med orkesteret, og du finner ut
om alle valgene dine har skapt noe harmonisk eller fryktelig.
Og om du fortsatt har tid til å få orden på alt.
BARE DRAP I BYGNINGEN
Episode åtte - sesong tre Første orkesterprøve
- Hei. En stor dag. Hvordan har du det? - Jeg kan ikke helt tro at vi er her.
Hør her, jeg lurte på om vi kanskje kunne ta en prat senere?
Du vet... Eller så kan jeg bare gi deg noe jeg har skrevet, og stikke av.
Greit, kom hit, alle sammen!
- Middag senere? - Ja.
- Gjerne. - Ok.
- Tvi tvi. - Loretta?
- Kan du komme hit? Takk. - Ja. Selvsagt.
Takk. Ok. Greit.
Folkens, den er her. Første orkesterprøve!
Den vil bli avbrutt. Ting vil gå til helvete.
Den vil bli rotete. Men vi skal bare kjempe oss gjennom den, ok?
Og alle må konsentrere seg. Ingen distraksjoner.
La oss ta en to minutters pause. Howard, kan du ta over? Takk.
To minutter, folkens. Ikke tving meg til å bruke fløyta. Ingen distraksjoner.
Lukter jeg Schmackary-kaker?
- Ga du ut en podkast uten oss? - Du brydde deg ikke om etterforskningen.
Nei, men jeg har rett til å bli såret når jeg blir utestengt.
Mabel. Hvor har du vært? Vet du at noen bor i leiligheten til tanten din?
Jeg bor hos Theo for øyeblikket.
Trøbbel i Godterilandet med Toblerone?
Det er kallenavnet mitt på Tobert, som jeg liker og godkjenner...
Vi har det fint. Han filmer en reklame og har lånt meg utstyr.
GoPro. Har du en mistenkt?
Jeg har mye å finne ut av, men magefølelsen sier at det er Dickie.
Jeg sa at du skulle holde deg unna...
Jeg har ikke noe imot Dickie. Han er ikke i ensemblet.
- La oss gå for Dickie. Han gjorde det. - Jøss, prioriteringene dine er de samme.
Vet dere noe annet som er det samme? At vi er et flott team.
Vi er tilbake! Trioen er tilbake. Jeg teller til tre. En...
Når som helst.
Dere skal nok legge hendene deres der om et øyeblikk. Og to...
- Dere venter til siste øyeblikk. Kom an. - Mr. Putnam til scenen.
Om jeg ikke skal regissere, for det vil jeg gjøre.
Ok, han er ute av kontroll.
Når du er en nattens skapning
I det triste regnet i natt kan du bli så besatt?
En nattens skapning
I den isnende kulden...
Himmel og hav! Du hadde rett!
Hold øye med blodet mens du mister hodet
Bor demonene dine i den siden du ikke viser omkring?
Er du en nattens...
GLENROY-MORDEREN GÅR LØS
...skapning? Er det deg? Er det deg?
Konsentrer dere. Dere må følge med.
Han drepte ikke Ben!
Er det deg?
Ved verdens ende går en kropp over ende
En nattens skapning
Og så, barnepiken.
Hvem kommer der?
Politiet, jævler!
Plageånden gjorde det ikke. Han er jævlig nifs, men er ikke morderen.
Morderen er en her i rommet. Dæven, jeg har alltid villet si det.
Hvordan lød det? Var det mektig?
- Jo da. - Jeg...
Er det min Roxie? Jenta mi!
Jeg så Chicago, og la meg si deg noe. Det du gjorde på den scenen, var nydelig.
Hold opp, da.
- Nei, hold opp. - Nei, hold opp.
Jeg ville hate å arrestere deg.
Kom igjen, alle sammen.
- Vi drar til stasjonen. - Vent.
- Hør her. - Hva skjer?
Ikke for å ødelegge et perfekt utført overraskelsesgjensyn,
men hvorfor må det være noen herfra? Kunne det ikke være noen fra Arconia?
Eller en bisarr ulykke?
Ben Glenroy ble forgiftet før premieren, noe vedkommende svært beleilig skjulte,
så det betyr at det er noen her.
- Et bisart forgiftningsuhell? - Oliver.
Ok. To minutter, borte fra scenen. Vær så snill?
Greit.
- Men to minutter. - Ja da. To...
- Det er alt vi trenger. - Kom.
Oliver.
Fortell meg at jeg hallusinerer, og den kvinnen ikke er her.
- Ta det rolig. Williams er en gammel venn. - Nei.
Hun.
Ja. Jeg inviterte henne, Maxine.
Jeg vet at det ikke er vanlig, men...
En kritiker på første orkesterprøve? Det er en god grunn til det.
Og Maxine? Jeg har mareritt om den kvinnen.
Maxine likte ikke den første utgaven av forestillingen,
så jeg ville gjøre henne opprømt over musikalversjonen.
- La oss bygge opp begeistringen. - Så vi har purken og en kritiker her?
- Alle elsker fulle hus. - Ikke ødelegg dette, Oliver.
Vi tenner bokstavelig talt fyr på penger hvert minutt vi er her.
Og slapp nå av. Du ser like stiv ut som fyrtårnet vi bygde.
Du ville elske Chicago. Har du sett filmversjonen? Med Queen Latifah?
- Hei. - Det vet du.
En artig idé: Avhørene foregår her. Intervju en mistenkt, hør en sang.
- Hvorfor må mord alltid være så dystert? - Og du vet hvordan skuespillere er.
Du må få dem til å slappe av om du vil at de skal si noe.
Ja, de er noen raringer.
Jeg kan hjelpe til, være den slemme purken eller hente latte til deg.
Nei, du har gjort mer enn nok, Mora.
På grunn av podkasten din mistet jeg en behagelig jobb i samfunnstjenesten.
Vet du at jeg var sjef for en lekeplass?
Jeg visste det. Det er Mabels skyld, hun lekte alene på podkastlekeplassen vår.
La oss ligge unna ord som klandrer, som "skyld". Bruk et nøytralt språk.
Krangler dere?
Vet dere hva, ikke si noe. Jeg gir blaffen.
Jeg skal finne et rom der jeg kan foreta noen avhør.
Oliver, jeg vet at vi ikke har kommet overens,
men vi må være med på de intervjuene.
Forestillingen min henger i en tynn tråd nå.
Den eneste måten du får en premiere på, er ved å finne denne morderen.
Hun har rett. Vi er tilbake. Kom med hendene, nå.
Jeg har gjort et stort gjennombrudd. Bli med meg.
Bare Mabel. Stjerneetterforskeren med et skap fullt av kasjmir.
Jeg vil være henne i mitt neste liv. Bli med meg.
Det går bra. Jeg spionerer på Williams.
- Mener du det? - Ja.
Ja. Om å løse denne saken betyr at jeg redder forestillingen, så ja.
- Det er en stund siden sist. - Mabel, stol på oss. Vi ordner det.
Kom, Mabel.
- Williams. - Ja, ok.
Da purken kom, løp jeg hit for å ødelegge "Gammelsmurf og Skeletor"-historien min.
I gale hender kunne den misforstås. Så skjedde dette.
Den nifse lyden fra premieren. Da jeg lette etter kosten, og døren var låst.
- Noen var her inne og makulerte noe. - Ja. Så vi står igjen med to spørsmål.
Hva skjedde her inne rett før Ben Glenroy ble forgiftet?
Og kan jeg være med i podkasten?
Jeg vet ikke. Det kan være forbundet med Bens død, eller ikke.
Uansett ble beviset ødelagt.
Vi kan sette det sammen igjen. Jeg kan det.
Jeg er en mester i ordjakt og ordgåter. Jeg var upopulær som barn.
Det sier du ikke.
Jeg kan ta ethvert ord og liste opp alle ordene du kan lage av det.
Ta et ord som "jazz". Fra "jazz" kan du lage "ja" og...
"Ja" er kanskje det eneste i "jazz".
Det var et dårlig eksempel. Gi meg et annet ord.
-"Skatt". -"Takst", "stat", "akt"...
Vi har ikke tid til å liste opp alle. Vi må sette sammen disse.
- Det kan være et spor. - Jeg kan bidra.
- Flott. Hent tape. - Nei, jeg kan bidra.
Gåter er min greie også.
Det går en morder løs. Dette er det jeg kan.
Hent tape og kom deg vekk.
Ser du? Perfekt for å prøve ting under en orkesterprøve.
Du har en liten lampe. Du har en ergonomisk stol.
Eldre utgaver av The New Yorker. En artikkel
om en due som bor i en klokke på Guggenheim.
Jeg blåser i gammelmannsbladene, men jeg elsker en god stol.
- Korsryggstøtte? - I massevis.
Ok. Kom og sett deg, unge mann. Takk.
- Charles, jeg snakker ikke med deg. Ut. - Ok, ja da. Kos dere.
Ok, så...
Gå, vær så snill.
Jeg beklager det. Så når kom du til teateret på premieren?
- Altså, jeg kom før Kimber... - Unnskyld. Jeg ser etter vektteppet mitt.
Bare fortsett avhøret som om jeg ikke var her.
- Når kom du hit? - Rundt 17.00, tror jeg.
- Ok, 17.00. - Jøss.
Var du i kontakt med inspisienten på noen måte?
Jøss, disse greiene veier 30 kilo. Det veier like mye som en liten mann.
- Eller en stor, hyggelig hund. - Kutt ut, Charles. Kom deg ut.
Problemet er at jeg er tynget ned. Jeg kan nesten ikke røre meg.
Vet du hva, jeg skal bare ikke høre etter. Se her. Sånn ja.
- Hvem av Pickwick... - Samme det. Så når kom du hit? 17.00?
- Ja. - Og sa du ifra til inspisienten?
- Nei. Jeg glemte å si ifra til K.T. - Unnskyld meg.
- Hei. - Hva?
Jeg vet hva du gjør.
Jeg øver på pratesangen min, og ikke for å skryte,
men jeg klarer fire linjer på rad uten et angstanfall nå.
Ja, det er ikke å skryte. Gå ut.
Kan vi snakke sammen?
Kom inn.
Hei.
Du tok noe fra leiligheten min, gjorde du ikke?
Ja, det gjorde jeg. Og det skulle jeg ikke gjort.
Du skylder meg ingen forklaring.
Boka er litt underlig, men...
- Poenget er at du ikke behøver å si det. - Takk.
Dette er tidspunktet du avbryter og forteller historien bak boken,
så vi kan gå videre og aldri snakke om det mer.
- Du stoler ikke på meg. - Selvsagt gjør jeg det.
Jeg var forvirret, men jeg tror jo ikke at du er morderen.
Mabel tror det er Dickie, og Mabel tar aldri feil.
Bortsett fra da hun sa at jeg burde fjerne de syngende krabbefolkene.
- Det er jo bare galskap. - Dickie? Hvorfor det?
Jeg mener, Bens nifse bror. Jeg kan se det for meg.
Loretta til scenen for "Barnepikens vuggesang".
Loretta til scenen.
- Ja. Det er deg. - Jeg må gå.
Så flyttet familien min til Florida, noe som var tøft for meg,
for mamma har bare en fot.
Vær så snill, Bobo.
Jeg må igjen minne deg på at dette er et politiintervju.
- Kutt ut alle familiegreiene. Følg med nå. - Ok.
Hvor var du fem minutter før teppet gikk opp?
- Jeg... - Veldig raskt.
Å, herregud.
Jeg ville bare si unnskyld for Charles. Det er min feil at han lager bråk.
Jeg ga ham en pratesang. Det er teaterspråk for...
Jeg vet hva en pratesang er. Det er Gilbert og Sullivan-greia.
Som Piratene fra P... Nei. Dette gjør vi ikke.
Dette gjør vi ikke. Konsentrer deg.
Uansett, det drev engstelsen hans opp på et helt nytt nivå.
Jeg vet ikke om du har kjørt på en hjort,
men øyeblikket før bilen treffer, har den et uttrykk i øynene.
Og Charles er hjorten. Jeg skjønner.
Gjør du virkelig det? Kanskje jeg bare bør bli her...
Nei.
...til jeg finner den riktige opprivende analogien.
- Putnam? - Hva?
- Kom deg ut, for faen. - Ok.
- Lukk døra! - Ja.
Det er godt å se deg.
Hvor mange ruller med farget maskeringstape trenger et teater?
Hvor er den gjennomsiktige?
Hei, det er merketape. Jeg har det. Her. Jeg går aldri noe sted uten.
- Bijobben min er å pakke inn gaver. - Takk.
Så, Oliver sier at du etterforsker,
så jeg tenkte at jeg burde finne ut hva teorien din er, og hjelpe deg.
Mordere involverer seg av og til i etterforskningen.
Så morsomt. Nei, jeg vil faktisk bare hjelpe til.
Denne forestillingen betyr alt for meg. Den skal være Broadway-debuten min.
Herlighet. Det har tatt sin tid.
Det er ikke noe galt med å komme i gang sent. Jeg gjorde det.
Jeg ser på Dickie.
Du vil ikke at det skal være ham, hva? Jeg vet at du har et forhold til ham.
Hva mener du?
- Er han ikke manageren din? -Å jo, han er...
Selvsagt vil jeg ikke at det skal være ham, men jeg tror ikke han gjorde det.
- Dickie er bare en fin gutt. - Er han ikke 50?
Jo, han er et barn.
Men hva med giften?
Ikke for å være kjønnsdiskriminerende, men det er en kvinnelig metode.
Dickie hadde ansvaret for Bens mat. Det ville vært lett og beleilig.
Ja, men før vi gir ham skylden,
bør du vite at denne forestillingen har mange mye underligere figurer.
Jeg skal bare nevne et navn. Bobo. Vi kjenner vel ikke egentlig Bobo?
Han er det komiske innslaget, men skjuler komedien noe lumsk?
Jeg trodde gift var en kvinnelig metode?
Å ja. Akkurat. Så, K.T. For ei merr. Kunne være...
Jeg prøver bare å se for meg Dickie som morder, og...
Vent litt.
Og nei, det kan jeg ikke. Beklager. Jeg kan bare ikke se det for meg.
Takk.
Charles-Haden Savage til scenen for "Pickwick-trillingene".
Måtte gud hjelpe oss alle.
- Må jeg virkelig ta hele greia? - Ja, alle de to minuttene og 46 sekundene.
Ikke noe hvitt rom. Ingen liksommigrene etter ett vers.
Hei.
- Ok, da setter vi i gang. - Bare se på.
Tre små nurk i en barneseng Engleaktige små
Eller en farlig gjeng
De kan ha lurt de andre men de lurer ikke meg
Det er på tide å avhøre de tre hylende krapylene i en fei
Hvem av Pickwick-trillingene var det? Hvem av dem kan ha vært så slem?
Fikk en baby mamma til å fly?
En historie med mye klin for et barnerim
Hvem av Pickwick-trillingene var det? Hvem hadde vett til å drepe så lett?
Vil en bror bli dømt for drapet på mor? Dikke-dikkedikk
Nå må du eller du eller du erkjenne
Nå må det skje jeg må finne morderen blant de tre
Penelope i pysjen vinker men det er noe som stinker
Er det noe jeg ikke skal snuse opp?
Selv om hun blunker en smule har hun noe å skjule
Er bleia full av forbrytelser non stop?
Plirende Patrick er perfid med en appetitt så solid
At han ville bite hånden som matet ham med et flir
Men kan en ekkel lillemann virkelig stå bak en så ond plan?
En morderisk løpebane er hva dette blir
Plagsomme Paco virker sky men ondskapen hans er ikke ny
Er Pacos pasjon påviselig fatal?
Med smokk og rangle gikk pjokken ut for å krangle
Og ble dermed skurken i en Pickwick-kabal
I dette paradoksale problemet om Pickwick-slasken
Vil et fyrtårn gjøre klart hvilket barn ga mor den dasken
Ungen må siktes, ja vel
Jeg skal gripe den lille gangsteren i kveld
Hvem av Pickwick-trillingene var det? Hvem av dem kan ha vært så slem?
Fikk en baby mamma til å fly?
Hvilken tass på sin plass kommer ikke hjem?
Hvem av Pickwick-trillingene var det? Hvilken lille idiot hadde mot til å slå?
Som en rettslig barnevakt gir jeg aldri opp min jakt
Nurket skal jeg navngi fra vuggen som ble dødelig
Jeg skal finne søster eller bror som myrdet sin mor
Jeg må avlyse middagen. Politiet må snakke med meg.
- Hvorfor det? Om hva? - Det kan ikke være bra.
Eller dikke-dikkedikk
Hva om alt var polemikk?
Inspiserte jeg i en fei?
Bør jeg lete en annen vei?
Hva om ingen av Pickwick-trillingene gjorde det?
Hvem ville ha et truende motiv og skjule det?
Hvem? Hvem, i en fei?
Vel, jeg plukker deg!
Det var sannsynligvis ikke noe viktig her. Det var en dum idé.
Jeg har masse sånne.
Jøss. Ikke si meg imot, da. Men det er rettferdig, ikke dull med meg.
ROTTEGIFT
Hei.
Du hadde rett. Morderen kan ha stått her på premieren.
Det er noe viktig der, og bare du kan finne det.
- Jeg vet ikke om jeg kan. - Howard, hva er ordene i "ugjendrivelig"?
"Uvilje". "Uenig".
Fortsett.
"Gjendrive".
"Igjen".
"Jeg".
Jøss, det gikk bedre enn jeg trodde. Ser du? Du kan gjøre dette.
Jeg fant dette.
- Dette er premieredatoen. - Ok, finn alle bitene med samme font.
Hvem vet? Kanskje du kan være med i podkasten.
- Kan jeg være med? - Jeg sa "kanskje" og "hvem vet".
Jeg trenger jævlig mye mer tape.
Her kommer hun.
Så jeg antar at det ikke gikk bra med Williams?
- Pussig, hva? At hun tviler sånn på oss. - Hun syns vi er dumme.
Det er bare fordi vi er flinke til å late som.
- Underlig ting å skryte av, men ok. - Vi har avhørene på bånd.
- På bånd? - Charles, la oss oppsummere for henne.
Jeg gikk inn først.
Jeg fikk Williams til å tro at jeg var en dust som prøvde å lytte.
Men jeg vekket bare interessen hennes.
For etterforsker Williams elsker teatret.
Vi visste hun ville like en pratesang,
og særlig om den var fullstendig ydmykende for Charles.
Vet ikke om du har kjørt på en hjort.
Så jeg beskrev hvor tragisk Charles var på scenen.
Agnet var klart.
Du må gi meg tid til å snike meg forbi politiet så jeg kan forberede alt.
- Ja da. - Ok.
Jeg må bare si ett ord, og så ett til.
- Ett ord. Ja. - Raskere enn noen burde.
Hun beit på kroken. Og avhørsrommet sto tomt.
For å gi Oliver tiden han trengte, måtte jeg jo komme gjennom hele.
Bommet ikke på ett ord.
- Så dere sier at med Toberts GoPro... - Vi tok opp alt.
- Alle de store avhørene. -Å, herregud.
Det høres unødvendig komplisert ut, men dere klarte det.
Dere vet hva vi må nå?
Vil dere lage en podkast med meg?
Herregud, dette er teit.
- Så teit. - Jeg vet det.
Ja, så teit.
- Men det var bra. Søtt. - Gøy.
- Ja. - Det er søtt.
- Drap? - Ja!
Drap, ja.
- Nerver. - Ja.
Førti år i bransjen og jeg har dem fortsatt.
Hvem har ikke det?
- Er alt i orden? - Ja, jeg har bare nerver jeg også.
Selvsagt. Du så vel Maxine Spear der ute.
Vi tar en ganske stor sjanse med denne forestillingen. Prøver å redde den.
Jeg vet ikke om jeg hadde fortsatt om det ikke var for Cliff.
- Hans første. - Jeg vet det.
Man kan ikke la være som mor.
Du passer på ungen din hele livet. Det tar aldri slutt.
Og du gjør hva som helst for at ungen skal ha det bra.
Så nå kommer finalen, ikke sant? Ok, hvor er Loretta?
- Vi ser etter henne. - Jeg håper dere finner henne.
- Hun er virkelig usedvanlig, Oliver. - Så du liker det du ser?
Da jeg så forestillingen sist, trodde jeg alt håp var ute.
Da jeg hørte det skulle bli en musikal,
gledet jeg meg til å slakte dansedrømmene dine.
Men dette...
er uforfalsket Oliver Putnam.
Si meg, Maxine. Vekker det gjenklang?
Du må vente på anmeldelsen.
- Her er du. - Skal du ikke gjøre deg klar for finalen?
Å jo.
Det er noe ved å være tilbake i dette teatret.
- Jeg tenker hele tiden på... - Premieren.
Jeg vet det.
Jeg tenker hele tiden på krangelen med Ben. Rett før han...
Du vet. Han sa at jeg var død for ham.
- Du kunne ikke vite at han... - Nei. Jeg angrer ikke på at jeg såret ham.
Han var en kødd. Jeg visste bare at han ville få meg tilbake neste morgen.
Men da han var borte, i de korte øyeblikkene, følte jeg meg bare...
Jeg følte meg fri.
- Og så kom han tilbake. - Jeg var fanget igjen.
Jeg orket ikke mer.
- Skjønner du? - Selvsagt gjør jeg det.
Loretta til scenen, "For barnets skyld". Loretta til scenen.
Var det noe du trengte å si?
Du fortjente ikke dette. Ikke noe av dette skulle skjedd.
Det er ikke din feil.
Du er den beste delen av de siste månedene for meg.
Loretta. Kan jeg... Bare et øyeblikk, Dickie. Takk.
Vi skal begynne med din del av sangen.
- Ikke Jonathan. - Jo, vi skal ta den om litt.
Og hør på meg, jeg vet at du er sint på meg.
Og det er greit. Men jeg må si at jeg stoler på deg.
Og jeg blåser i boka. Jeg blåser i alt sammen.
Jeg vil bare være sammen med deg. Og lage forestillingen vår.
Unnskyld meg, suksessen vår.
Og dra hjem til den artige leiligheten din og sovne i armene dine.
- Oliver, du behøver ikke å... - Jo da.
Og det er mer.
Og det er stort.
Jeg elsker deg.
Jøss. Har ikke sagt det på en stund.
Men vet du hva? Det føltes riktig. Så jeg sier det igjen.
Her kommer det. Jeg elsker deg.
Loretta! Vi trenger deg her oppe.
Ok, greit. Tvi tvi.
- Tiden går. - Jeg kommer.
En barnepikes eneste plikt er overfor barna
At hennes trygghet og omsorg alltid fins
Med en vilje av jern
Dreper hun for å gi vern
Tirr henne og hun tenner
Jeg liker...
Jeg er så lei for det.
Jeg hører ikke rytmen. Kan jeg bare få pianoet? Og orkesteret...
Jeg hører ikke rytmen. Og så kommer jeg inn på...
Ja.
En barnepike er tålmodig under press
Streng og oppfinnsom som bare det
Samme hva du finner på
Holder hun orden her og nå
Men om du vil ha de barna
Må du gå gjennom
Meg
Charles, dette er ikke bilder av Ben. Det er bilder av Dickie.
For barnet skyld gir jeg opp hele livet
For barnets skyld så tåler jeg alt
Jeg gir meg aldri eller lar håpet fare
Jeg har dyrebare liv å forsvare
Jeg dør heller før jeg lar ham gå
Nei!
For barnets... Nei! For barnets... Stans!
For barnets... Vent! Ikke gjør...
Jeg gjorde det. Jeg drepte Ben.
Jeg la giften i den ekle proteindrikken hans.
Rett før han gikk på scenen.
Da det ikke virket, dukket han opp på festen.
Og jeg dyttet ham ut i heissjakta.
Nei, Loretta.
Jeg vil ikke la enda en uskyldig mann bli fengslet for det jeg gjorde.
- Ikke gjør dette. - Pokker.
Jeg ble her for dramaet, og du leverer virkelig.
La henne være. Dere kan ikke gjøre det.
- Dra til... - Unnskyld, Oliver. Jeg er så lei for det.
Kom igjen. Du må bli med oss.
Å gud.
- Herregud. - Oliver? Hva er det som skjer? Hei.
- Oliver! - Oliver, du må våkne.
Ring noen. Hent hjelp!
- Oliver! - Ring etter hjelp.
Kan du høre meg?
- Kom igjen. - Går det bra?
- Kom igjen! Hent noen. - Der borte.
- Hva er det som skjer? - Herregud!
Kom igjen, Oliver! Du må puste.
Hent hjelp!
PASSASJERBILLETT
FRA ST. LOUIS MISSOURI TIL NEW YORK
Oversatt av: Siri Marum