Talin, Estonija
Dober večer.
Moja nečakinja si za božič želi kolo.
Lepo je, a ne maram rdečega. Imate tudi modrega?
Lahko ga naročim. –Ga lahko dobim, prosim?
V življenju ni gotovo nič.
Do božiča je še daleč.
Morda ga boš dobila, morda pa tudi ne.
Mislim, da ga bom dobila.
Če bo Bog dal.
Bomo videli.
DrSi predstavlja JEZDECI PRAVICE
Očka je.
Živjo, dragi. Je vse v redu?
Vse je v redu. Je Mathilde že šla v šolo?
Ne, na postaji so ji ukradli kolo, zato jo bom peljala.
Toda avto ne vžge. –Presneto.
Naj pokličem pozneje? –Ne, tako ali tako bo zamudila.
Kaj je novega?
Hočejo, da ostanem. –Kako dolgo še?
Tri mesece.
Se ne bo vrnil domov?
Ne.
Vsaj ne bo posedal v skednju in strmel v zvezde.
Pridi, greva na vlak. Odloži telefon.
Pridi. Danes si bova vzeli prosto.
Algoritem je izračunal, da ljudje z najnižjimi dohodki
vozijo modele kia, fiat in hyundai, srednji sloj
modele toyota, ford in volvo, ljudje z najvišjimi dohodki
pa večinoma modele mercedes, tesla in audi.
Kako smo prišli do tega? Torej …
Samo malo, Otto. –Ja?
Kako dolgo ste z ekipo porabili za ta algoritem?
Ojej, težko rečem.
46 tednov. –Večinoma smo delali ponoči.
Torej smo zapravili eno leto in kup denarja za algoritem,
ki kaže, da reveži vozijo kie, bogataši pa mercedese?
Zanimivo je to, da je algoritem povezal
82.504 registrske oznake z davčnimi napovedmi
v 46 občinah in ustvaril statistično podlago.
Je karkoli od tega zanimivo za nas?
Seveda, toda to ni cilj. Morate razmišljati širše.
Ta algoritem bo lahko, ko ga bomo razvili do konca,
predvidel dogodke, preden se bodo ti zgodili.
Pojasnite nam to. Kakšne dogodke?
Vsi dogodki so posledica niza prejšnjih dogodkov.
Ker nimamo zadostnih podatkov, v njih vidimo "naključja".
Toda niso naključja. Ko opiti voznik trči v snežnem metežu,
v tem ne vidimo naključja, saj imamo vse podatke za sklep.
Pogosto celo rečemo, da je bilo zelo očitno.
Predstavljajte si, da napako odkrijemo, preden se zgodi …
Kaj pomeni "makrodaktilija"? –Kepasta noga.
Moja teta iz Horsensa ima dve takšni.
Torej je vaš algoritem izračunal tudi povezavo
med kepasto nogo in naglušnostjo?
Ena mojih najljubših tem. –Lennart, dovoli meni.
Algoritem je zbral podatke 41.534 pacientov od leta 1912 do 2020.
Lennart, nadaljujva. –Najstarejši je zelo zanimiv.
Obstaja torej povezava med kepasto nogo in naglušnostjo?
Povezava? Ne, te sploh ni.
Bilo je lepo. –Res je bilo.
Izvolite, sedite. Za eno je prostor tukaj.
Ni treba, hvala.
Kar izvolite. Moram si pretegniti noge.
Hvala. –Ni za kaj.
Mama?
Mama!
Odlično, fantje.
Ob petih raport v šotoru.
Policija preiskuje kraj nesreče.
Vse vlake so ustavili do šestih zjutraj.
Policija je izključila teroristični napad.
Vse kaže na nesrečo.
Do nesreče je prišlo ob 15:31.
Očitno je potniški vlak trčil v tovorni vlak.
Najhujše poškodbe so na desni strani prvih treh vagonov.
V nesreči je umrlo 11 ljudi. Tudi član motoristične tolpe
Johan Orel Ulrichsen in njegov odvetnik.
Orel bi moral pričati proti svoji nekdanji tolpi Jezdeci pravice
in njenemu vodji Kurtu Tandemu Olsenu.
Gre za odmeven primer streljanja na ulici Kaalund,
med katerim so bili lansko leto ubiti štirje Turki.
Greva zdaj domov?
Ne vem.
Mislim, da še ne. –Ljudje gredo skozi štiri faze.
Skozi šok, v katerem sta z Mathilde zdaj.
Skozi fazo odziva … –Rad bi videl ženo.
To vam zelo odsvetujem. –Rad bi jo videl.
Imate vso pravico … –Nehajte! Hočem videti ženo.
Več kot 26 let sem delal z verjetnostnimi računi
in statističnimi podatki. Preveč namigov je,
da ni šlo za nesrečo.
Denimo?
Verjetnost, da ključna priča v procesu proti tolpi
in njen odvetnik umreta v nesreči 13 dni pred sojenjem,
je po mojih izračunih … Pa poglejmo.
1 proti 234.287.121.
Prevelika številka, da bi jo spregledali.
Res mi je žal, toda vse kaže, da je bila res samo nesreča.
To kažejo številke. Številke nikoli ne lažejo.
Torej bi moral nekdo od Jezdecev pravice vedeti,
v katerem vagonu bo sedel Orel.
To nima smisla. –Vaše delo nima smisla.
Pravim, da je številka previsoka.
Zelo smo vam hvaležni. Posvetili se bomo temu.
Hvala, da ste se oglasili.
Težava je tudi v tem, da sem opazil sumljivega moškega,
ki je tik pred "nesrečo" izstopil iz vlaka.
Prav. Kaj je bilo tako sumljivega na njem?
Vstopil je s sendvičem "Joe and the Juice" in velikim sokom.
V sendvič je ugriznil enkrat, soka pa sploh ni pil.
Nenadoma je vstal, sendvič in sok zabrisal v smeti in izstopil.
Dobro.
Sendvič "Joe and the Juice" stane 7 evrov in 37 centov,
8,10 evra z dodatno omako, velik sok pa stane 7 evrov.
Ne razumete? Nihče ne odvrže soka in sendviča za 14 evrov.
Preverili bomo. –Hvala za pomoč, g. Hoffmann.
Avto ni vžgal
Sirius Mislim nate.
Zelo si prijazen.
Takoj pridem noter. –Vseeno bi šla v šolo.
Ne bi še smela iti.
Vrni se v hišo, pozneje pa greva na tek.
Rada bi šla v šolo.
Si nehala teči?
Ne. –Kdaj si nazadnje tekla?
Ne vem.
Torej ne tečeš trikrat tedensko, kot sva se zmenila?
Mathilde, zate je dobro … –Res si kreten.
Mathilde.
Peljal te bom.
Ni bila nesreča.
Bila je usmrtitev. Toda tega ne morem dokazati.
Bi pa pomagalo, če bi vdrl v računalnik Fitness Worlda.
Fitness Worlda? V verigo telovadnic?
Ne, v zidarsko podjetje. –Če boš zoprn, ti ne bom pomagal.
Oprosti. Bi lahko to storil?
Mala Malica! Večkrat sem že vdrl v njihove strežnike.
Si večkrat vdrl v strežnike Fitness Worlda?
Zaradi pilatesa za Emmenthalerja. –Emmenthaler hodi na pilates?
Vidiš, kako malo veš o svoji ekipi.
Emmenthaler ima že tri leta težave s hrbtom. Sramota!
Kaj pričakuješ, da boš našel na strežniku?
Orla.
Orel je treniral vsak dan. To pomeni, da je metodičen.
Če dokaževa, da je vsak dan uporabljal isto tekaško stezo,
lahko sklepamo, da je na vlaku vedno sedel na istem sedežu
in da so zato vedeli, kje bo sedel.
V redu. –Hvala, Lennart.
Tako ali tako moram obnoviti kartico za crossfit.
Ko se zgodijo čudeži, jim pogosto pripišemo božanski značaj.
Ko pa udari usoda in pride do tragedije,
to težko sprejmemo in v tem vidimo naključje.
Le kako bi lahko usmiljeni Bog sodeloval v tragediji,
ki vam je vzela ljubljeno mater in ženo, Emmo?
In če je vse zgolj naključje, ni najbolj naraven odziv ta,
da se nam zdi, da ni pomembno nič več?
Kaj storiti z žalostjo, jezo, strahovi in osamljenostjo?
Kaj je, ljubica? –Ne morem spati.
Zapri oči in štej od petsto do nič.
Zakaj je mama umrla? –Ne govoriva o tem.
Res misliš, da je bila nesreča? –Ja. Pospremil te bom v sobo.
Kaj, če ni bila nesreča? –Kaj pa naj bi bilo?
Ne vem.
Bog? –Nehaj.
Pozabi na duhovnico. Še sama ne ve, kaj govori.
Zapri oči in poskusi zaspati.
Dedek je verjel v Boga.
Ja, vendar tudi preveč bister ni bil.
Nisi tudi ti kot otrok verjel v Boga?
Verjel sem tudi v Božička. Toda ko odrasteš,
moraš znati razlikovati med stvarnostjo in fantazijo.
Duhovnica je bila prepričana, da je imel Bog razlog
za mamino smrt, samo midva ga ne razumeva.
Prekleto! Tako govorijo norci.
Oprosti.
Tako zelo jo pogrešam.
Ne prenesem misli, da je čisto sama.
Razumem.
Toda ni sama.
Zdaj je ni več. Odšla je.
To ni pošteno. –Ja.
Ko ljudje umrejo, jih ni več, ljubica.
Tega bi se lahko naučila zdaj. Če ne boš umrla mlada,
boš pokopala večino ljudi, ki jih imaš rada.
Če se boš vsakokrat trpinčila z lažno vero
v duše in angelčke na oblakih, se ti bo zmešalo. Prav?
Zdaj pa …
Zapri oči in zaspi.
Štej od 500 do nič. To pomaga.
Ja? –Markus Hansen?
Dober večer. Sem Otto Hoffmann, to pa je Lennart.
Bil sem na istem vlaku kot vaša žena in hči.
Je vaša hči v redu?
Kako ste prišli do mojega naslova? –Bilo je preprosto.
Ottu sem rekel, naj pokliče, vendar je vztrajal …
Stal sem ob vaši ženi in hčerki.
Kaj hočete?
Mislim, da imate pravico vedeti, da ni šlo za nesrečo.
Veste, kdo je član motoristične tolpe Johan Orel Ulrichsen?
Smem? –Seveda.
Odstranil bom te … –To pa je skedenj.
Nesorazmerno velik je v primerjavi s hišo.
Veste, kdaj so ga postavili?
Ne. Kaj je to?
Zdravstveni karton, kazenski dosjeji,
bančni izpiski ter seznam telefonskih klicev in sporočil.
Kje sta vzela vse to?
Lennart najde vse. –Nič nezakonitega.
Ja, je, vendar ne zelo.
Dobil je kazen zaradi nedovoljene gradnje zasebnega pomola.
Zakaj ni bila nesreča?
Posnetki nadzornih kamer iz Fitness Worlda kažejo,
da Orel ni bil samo človek navad, temveč je imel OKM,
to pa potrjuje tudi njegov zdravstveni karton.
Jemal je citalopram in diazepam, ki ju predpisujejo bolnikom z OKM.
Njegov kazenski dosje omenja šest napadov na različnih vlakih.
Nazadnje novembra, ko je v obraz brcnil upokojenega vrtnarja,
ker mu ta ni hotel odstopiti sedeža.
Imamo statistično anomalijo. Vemo, da so Jezdeci pravice
vedeli, da Orel zaradi OKM-ja vedno sedi v drugem vagonu
in v drugi vrsti. Še enkrat je tu.
Kdo je to? –Ne veva še.
Izstopil je na postaji, na kateri sta vstopili
vaša žena in hči, nekaj sekund pred nesrečo.
Umrlo je veliko ljudi. –Res je.
Toda ta moški je odvrgel skoraj cel sendvič in sok.
Večer prej je bil ta isti moški ob 22.14 na postaji Osterport.
Lahko bi vstopil v tovorni vlak, v katerega je trčil potniški.
Sta to povedala policiji? –Tega jim ne moreva pokazati.
Trikrat sva bila na policiji. To jih sploh ne zanima.
Mislijo, da sva preveč inteligentna šarlatana.
Ta moški je ključ. Samo ugotoviti moramo, kdo je.
Trudiva se, vendar ni lahko.
Ne strinjava se z izvedencem za prepoznavo obrazov.
Bi lahko to odpravila in izvedela, kdo je?
Morava vplesti Emmenthalerja.
Potrebujeva ga. –Nikakor ne!
Ni čudovit skedenj? Takega smo imeli doma v Horsensu.
Boš peljal vzvratno? –Ja, dovolj je prostora.
Preblizu si.
Pazi na kamen.
Faza šoka je zelo individualna.
Nekateri iščejo oskrbo, stik in pogovor.
Drugi hočejo samo svoj mir. Oboje je povsem v redu.
Ponujamo vama kognitivno terapijo. Skupaj ali posamično.
Hvala. Sporočil bom, če bo to potrebno.
Psihologa za otroke in odrasle vas lahko obiščeta na domu.
Odlična stvar. –Jaz tega nočem.
Zakaj ne? –Pogosto se ne zavedamo …
Poskušava živeti naprej in ne nadlegovati drugih.
Pridi.
Še enkrat očka. Četrt čez je, Mathilde.
Pokliči me čez pet minut, ali pa te bom prišel iskat.
Buster in Gustav sta težila. –Prej nista govorila z mano.
Mathilde! –Očka? –10.30 je. Zakaj se ne oglašaš?
Oprosti, šla sva v kino. –Moraš mi povedati za to.
Ob 22.30 ne smeš biti zunaj. –Smem.
Mama mi je dovolila do 23 h. –Takoj noter!
Prav, toda ni treba vpiti.
Kaj si rekel? –Saj že grem.
Mathilde zdaj res ne potrebuje vpitja.
Kaj ti je, jebenti? Zmešan si!
Ljubica, odpri vrata. –Ne.
Daj no. –Zakaj ne vdreš, psihopat pofukani?
Mathilde, nisem ga hotel udariti tako močno.
Ne bi ga smel udariti.
Kdo je?
Je tvoj fant? –Ne vem, ali je še, ker si ga mahnil!
Ja, bilo je malo … Nisem vedel, da je tvoj fant.
Ker te nikoli ni bilo. Ničesar ne veš o meni.
Sploh me ne poznaš.
Prosim, odpri vrata.
Šla sem v posteljo.
Prav.
Potem pa lepo spi.
Se vidiva zjutraj.
Zamudili sva prvi vlak. Moški je mami odstopil sedež
Avto se je pokvaril Kolo je ukradeno
Kaj hočeta? –Otto in Lennart tu.
Vidim. Odidita.
Emmenthaler, potrebujeva te. Raziskujeva umor.
Prinesla sva pico.
Imam ga. Aharon Nahas Šadid, 38 let.
Dela kot klinični dentalni tehnik.
Nazlet Al Seman Al Kebli 21 Nazlet
El–Semman Al Haram, Kairo, Egipt.
Potem ni on. –Ja, pa je.
Je edini, ki presega biometrični prag 99,12 %.
Prosim, ostani pri danskih naslovih.
Pravim ti, da ni ujemanja s klinčevo Dansko.
Kolikšen je najvišji odstotek za kogarkoli na Danskem?
Nihče ni presegel 99,12 %.
Bi lahko prag znižali na 95 %?
Seveda, vendar ne bi imelo smisla.
Če hočeš na olimpijske igre v skoku, potrebuješ najmanj …
Ne bom že tretjič poslušal o tej pofukani olimpijadi.
Razumela sva te. Za to te prosiva zato,
da ne bomo dobivali samo ljudi iz klinčeve J. Amerike in Afrike.
Potem bomo končali!
Ne bom se jajcal z vama. Vzemita pico in izginita!
Požrl si jo, svinja debela!
Pomirita se. Oba. Emmenthaler, poslušaj.
Obe fotografiji moškega sta bili posneti z višine,
zato nobeno ujemanje ne bo stoodstotno. Je tako?
Seveda. Nimamo dovolj podatkov za stoodstotno ujemanje. –Točno.
Prosiva te, da pokažeš, kaj si našel na Danskem.
Prav, vendar to nima smisla.
Eden je pri 95,84 %. Ga lahko vidimo?
Prosim.
To je on. To je tip z vlaka!
Videl sem ga na vlaku.
Palle Olesen. Poglej.
Jebenti!
Dobro jutro, ljubica. Si lačna?
Kupil sem jajca in ržen kruh. –Ne jem jajc.
Bi lahko nehal skrivati prazne pločevinke in izpraznil pepelnik?
Ogaben je. –Kako lahko popravim, kar sem zagrešil?
Naj ga pokličem? Naj govorim s staršema in se mu opravičim?
Mami je rekel, da je padel. Ne verjame v maščevanje.
Žal mi je. –Lahko bi te prijavil policiji. Modrico ima.
In če skuham špagete po bolonjsko?
Lahko bi jedli skupaj, jaz pa bi se mu opravičil.
Špagete po bolonjsko? Saj nisva stara tri leta!
Bomo pa kaj naročili. Samo povej, kaj bi.
Daj no, Mathilde. Res se trudim.
Vprašala ga bom.
To je ta skedenj, Emmenthaler.
Živjo. –Živjo.
To je Emmenthaler.
Ste ugotovili, kdo je?
Vse nas zanima skedenj. Bi se pogovorili tam?
Ime mu je Palle Olesen. Zdaj bo postalo zanimivo.
Je elektroinženir, specializiran za vlakovne kompozicije.
Je izstopil pred nesrečo in bil večer prej pri tovornem vlaku?
To še ni vse. Je brat Kurta Tandema Olsena,
vodje Jezdecev pravice.
Orel je pričal proti njemu. –Molči. Saj to vendar ve.
Zdaj procesira vse skupaj.
Torej sta brata?
Se zavedamo, da se bomo srečali s podivjanim članom tolpe?
On ni član tolpe. Njegov brat je.
On je elektroinženir, specializiran za vlake.
Narkotiki, napad, telesne poškodbe, kraja,
sodelovanje pri umoru, kraja konj,
nedovoljeno posedovanje strelnega orožja …
Je elektroinženir za vlake, ki se giblje v slabih krogih.
In krade konje.
Ja, tudi konja je ukradel, a zato še ni član tolpe.
Bomo videli, kako se bo odzval, ko mu bomo omenili nesrečo.
Z Markusom bova šla na policijo.
Odidite. Ni še pripravljen. –Živjo, jaz sem Markus.
Pa kaj? Ni pripravljen. Pojdite še en krog.
Ne razumeš. Moja žena je bila na vlaku, ki je trčil v drugega.
In on tudi. –Preživel sem.
Vemo, da si bil na vlaku … –Kaj je zdaj to?
Radi bi te vprašali … –Poberite se.
Če smem … –Zapri gobec!
Bi rad kroglo med oči? Poberi se!
Skupaj s svojimi tremi prašički. Poberi se, sem rekel!
Torej smo razjasnili.
Markus, ne, ne, ne. Markus.
Prekleti …
Je mrtev?
Ja.
Naj pokličem policijo? –Ne. Tega ne smemo.
Bilo je v samoobrambi. –Brez policije. Gremo!
Če ne bomo prijavili, se moramo znebiti trupla.
Znebiti trupla? –Zaradi forenzičnih dokazov
ujamejo 87,4% vseh storilcev.
Markus je pustil DNK na njem. Emmenthaler, pridi pomagat.
Hitro, preden te kdo vidi. –Ne moremo ga vzeti s sabo.
To je hudo nezakonito. Nočem sodelovati pri tem.
Bila je napaka.
Tega ne bi smel storiti.
Storil sem napako.
Pojdimo. –Zaslužil si je.
Zaslužil si je.
Če bi vedel, kolikokrat so mi težili kreteni, kot je bil ta?
Zdaj nisi več glasen, kaj?
Zdaj se spravi na nas, govedo zarukano!
Kdo je zdaj prašiček, ti pizdun?
Emmenthaler, pomiri se.
Pizdun! –Pomiri se. Prav?
Pojdimo od tu. –Kaj pa on?
Ne bomo odnesli mrtveca.
Poiskal bom detergent, ki razkraja sledi DNK-ja.
Nekaj z natrijevim hidroksidom ali vodikovim nitratom.
Benzil sulfonamid bi bil najprimernejši.
Ne predavaj o kemiji. Počakajta me v avtu.
Si že kdaj ubil koga?
Ni bilo videti, kot da si to storil prvič.
Gotovo si to vedno storil v uniformi.
Molči, Emmenthaler.
Vem, kako se počutiš, Markus. Morda ne povsem.
Toda kot otrok sem rad igral francoski rog.
Kakšno zvezo ima to s tem? –Pusti me, da končam!
Kar naprej me prekinjaš! Hotel sem reči naslednje:
Igral sem v orkestru Tivoli. V rdeči uniformi in s klobukom.
Ko dopolniš 17 let, te tam ne potrebujejo več.
Potem ostaneš sam.
Nekajkrat sem še poskušal igrati, vendar …
Bilo je, kot bi igral skupaj z uniformo.
Sam nisem mogel.
Bi poslušali glasbo?
Tako.
Ne bom peljal naprej. –Naj pokliče taksi?
Ne bom spet vozil vzvratno. Zadnjič bi skoraj trčil v ograjo.
Odpelji ga do hiše, pizdun!
Boš ti plačal popravilo, če bom zadel ob kaj?
Živjo.
Sirius je tu. –Ja.
Živjo, Sirius. Žal mi je.
Ni se vam treba opravičevati. Vem, da vama je težko.
Ja. Prav, dobro.
Povezava med vašo službo in tem, kako se soočate s krizo,
je jasna. Inštruktor joge težave rešuje z meditacijo.
Športnik bo svoje težave reševal s tekmovalnostjo.
Nasilje je del vaše službe in vsakdanjega življenja.
To je del tebe, očka. Verjetno že tako dolgo,
da je postalo edina strategija, ki jo poznaš.
Razumeš, kaj ti poskušava povedati?
Mislim, da razumem.
Kaj pa, če si pek?
Kako težave rešuje pek?
Ta model seveda ne velja za vse poklice.
Aha, torej je tak model.
Kaj sta še delala danes? –Očka, potrebuješ pomoč!
Ste govorili s kom?
Ja. –S kom?
S tabo. Pogovarjava se.
Sirius govori o profesionalni pomoči.
In ne, ne pogovarjava se. –Jaz pa mislim, da se.
Mama je psihologinja in bi lahko, če hočete …
Nehaj, Mathilde.
Kaj naj storim? –Pomoč potrebuješ, očka.
Prosim, dovoli, da prideta krizna psihologa.
Bilo bi dobro za oba.
Ne morem, ljubica. Ne zdaj. Ne morem se soočiti s tem.
Danes je bila izrečena sodba za umore na ulici Kaalund.
Dva člana Jezdecev pravice sta bila obsojena na 16 let zapora,
vodja, Kurt Tandem Olesen, ki ga vidimo, kako zapušča
sodišče skupaj s svojo desno roko Kennethom Robcem Jensenom,
pa je bil oproščen vseh obtožb. –Seveda smo razočarani,
toda brez Orlovega pričanja nismo mogli doseči ničesar.
Ne bi moglo biti slabše. –Kurt, vaš komentar?
Danes je pomemben dan za moje brate in pravico nasploh.
Vidite razlog za praznovanje, čeprav je vaš brat mrtev?
Moj brat bi hotel, da proslavimo zmago pravice.
To bomo proslavili. Danes bomo slavili, pili in porivali.
Hvala, da ste prišli. –Zakaj smo tu?
Hočem, da poiščete vse o Jezdecih pravice.
Koliko je članov, za katere zločine so bili obsojeni …
Imena, naslove, družinske povezave, kje se zadržujejo …
Lahko to storite, ne da bi kdo opazil?
Vemo, da je zate preprosto. –Zame je zelo preprosto.
Kaj ti bo vse to? –Hočem maščevati ženo.
Jih hočeš pobiti? –Jaz sem zraven. –Ne.
Pripeljite me v njihovo bližino. Ostalo bom storil sam.
Hočemo biti zraven. –Govorili smo o nečem podobnem.
Odlična ideja. Rad bi pomagal. –Jaz tudi.
Nismo govorili o umorih. –Ne, toda ti si jim hotel
izprazniti račune in naprtiti članarine.
Od tega do umora je zelo velik korak.
Govorili smo o maščevanju. Če prav pomisliš,
bo nezakonito ravnal samo Markus.
Otto, to je motoristična tolpa. Ne bomo bombardirali vrtca.
Ne. Zbrali bomo podatke, ne bomo pa nikogar ubili.
Vedel sem. –Res si slab vodja.
Tako bomo storili … Vi priskrbite podatke, jaz poskrbim za ostalo.
Pokliči me, če me boš potrebovala. –Bom.
Adijo.
Živjo. –Živjo, ljubica. Zgodaj si se vrnila.
V sredo je pouk do dveh. Kaj se dogaja?
Ta tip je bil na vlaku. Z mamo sta govorila.
Res je. To je Otto. Res je bil na vlaku.
Očka, kaj se dogaja? –On …
Jaz ti bom povedal.
Pripravili smo soočenje tvojega očeta z Ottom.
Otto se počuti krivega, ker je tvoji mami odstopil sedež.
Obneslo se je. –Ja, zelo.
Ja, to delamo, Mathilde.
Očka, hvala. Upala sem, da jima boš pustil blizu.
Tudi jaz hočem govoriti z njima.
Prav. S kom pa?
S kriznima psihologoma.
Saj sta psihologa, ne? –Točno tako.
Sta otroška psihologa ali za odrasle? –Za odrasle.
Dr. Lennart Horsenstownfarm.
To je moj kolega, otroški psiholog, Ulf Emmenthaler.
Ulf Emmenthaler. Otroški krizni psiholog.
Živjo. Jaz sem nekje vmes. Kaj bi mi svetovali?
Za nas terapevte si odrasla. Pogovori se z mano.
Morda bi raje počakala. –Ne. Zato pa smo tukaj.
Treba je premagati prve ovire. Stopi z mano, Mathilde.
Lennart je odličen.
V 40 letih je obiskal več kot 25 psihologov.
Je v osebnem stiku s skoraj vsako diagnozo.
S Siriusom sva bila zraven, ko je nekdo povozil psa.
Krvavel je in tulil. –Se bojiš, da bodo zbili še tebe? –Ne.
Pes se mi ni smilil. Ničesar nisem čutila.
Morda zato, ker si ravno izgubila mater …
Ne verjamem, da zaradi mamine smrti in ker žalujem.
Nimam čustvene kapacitete, da bi čutila karkoli do drugih.
Nisem hotel reči tega, temveč nekaj čisto drugega.
Toda zdaj ni več važno. –Bojim se, da sem kot očka.
Vsako jutro sem žalostna. Nič me ne zanima.
Nič se mi ne ljubi.
Seveda si podobna očku, saj imaš njegove gene.
In če bom imela otroke, bodo imeli ti enake gene.
Ne bodo se menili za druge. Hladni bodo in nasilni.
Tega ne moreš vedeti. –Statistično je tako.
Statistično se lahko utopiš tudi v luži, vendar se tega ne bojiš.
Po vsem tem je dobro to, da se ne more zgoditi še veliko sranja.
Statistika ne deluje tako.
V življenju se ti lahko zgodi še veliko hudega.
Verjetno se tudi bo.
Bodo pa vedno tudi dobre stvari. In na te se morava osredotočiti.
Se spomniš trenutka, ko si videla kaj res grozljivega?
Recimo po televiziji?
Ja.
Nekoč smo v šoli gledali posnetke iz Auschwitza.
Kupe trupel. –Ja.
Si bila zaradi tega žalostna? –Ja.
Bolj me je bilo strah. Toda takrat sem bila še majhna.
No, bila sem velika,
nisem pa imela veliko let.
Podobna je očetu Boji se debelosti
Mene ne bi skrbelo preveč. Jaz sem se naučil,
da se ljudje več ne odzivajo čustveno, če se nekaj ponavlja.
Ne smejimo se več šali, ki jo nekdo ponovi že tretjič.
Nehala bi tudi jokati, če bi te kar naprej zlorabljali.
Oče ali strici.
Recimo v skednju.
Čustveno se odzovemo, ko smo presenečeni ali vzdraženi.
Smrt in pohabljenje vsak dan vidiš na YouTubu in televiziji,
zato ničesar ne čutiš.
Res mislite, da je tako? –Vsekakor. Nisi čustveno mrtva.
Si pa debela.
Kaj? –Ja, malo si zavaljena.
Govori dansko?
Govoriš dansko?
Kaj si povedal policiji? –Nič.
Ničesar nisem slišal, ne videl.
Sem kot krompirček. –Vidiš to?
Morda ti spodbudim spomin. Se spomniš svojega imena?
Bodaška Litvinenko. –Ne bo delovalo.
Jens–Ole boš. To si bomo laže zapomnili.
Lažje bo za vse. Hvala. Hvala vam za novo ime.
Ni za kaj.
Če se ne boš začel spominjati. ti bom polomil te pedrske prstke.
Zadnje, kar boš slišal, bo bum!
Videl sem samo enega moškega.
Bil je lepo oblečen in čeden.
Podoben je kitaristu iz skupine Queen.
Slišal sem, da so omenjali priimek.
En priimek. Analthaler.
Analthaler? –Ne, ne.
Analthaler. Kot sir za sendvič.
Večkrat so ga izgovorili.
Ellemtaner? –Ali Emmentaler.
Emmentaler.
To je vse.
Ti pomagam s kabli? –Ne, sam jih bom priključil.
Stran od kablov! Stran!
Stopi stran!
Oprosti, Markus.
Če kaj, me razburijo monitorji s slabo resolucijo.
Glej to Lennartovo usrano resolucijo.
Oči me bodo bolele.
Še vedno si preblizu kablom. Prosim, odmakni se.
Stopi stran od kablov!
Tako, še enkrat. Velik požirek.
Še enkrat.
Saj znaš.
Kaj pa delate? –Ne moreš piti kole, če stojiš na glavi.
Lennart, Otto, z mano. –Pa ne med seanso.
In sladoled. Napokaj se. Jej veliko sladoleda.
Mathilde, ne jej te nesnage. –Ne poslušaj ga. Jej, jej!
Ven, takoj! –Nisi v službi, ne ukazuj!
Lennart ve, kaj dela. –Izpljuni to nesnago!
Zdaj je pravi čas, da se postaviš zase. Daj!
Očka, ni me strah debelosti.
Ne bom se več trudila, da bi bila kot sestradan pes,
ker se ti bojiš hčere z odvečnimi kilogrami.
Klasična kognitivna terapija. Lennart zagovarja preplavitev.
Mathilde se sooča s strahovi. Kot bi vrtoglavega človeka
postavil na vrh stolpnice. –Delaš na Core i9? –Seveda.
Idiot! Kako naj kaj izsledim s tem usranim procesorjem?
Nekdo mora po moje strežnike in zaslone,
sicer ne bom mogel delati na tem gnilem računalničku!
Ne bom poslušal te arogance! Kako si upaš, svinja debela?
Kot da je tvoja oprema nekaj več! Ne bom tovoril.
Pofukani zasloni! –Kaj se dogaja, očka?
MZ, kajne?
Dobro opažaš, Sirius. MZ je.
Kaj je MZ? –Pozneje bomo o tem.
Moramo po Emmenthalerjeve stvari. Je tako, Markus?
Ja. –Mentalizacijsko zdravljenje.
Z igro vlog in simulacijami spodbudiš čustven izbruh.
To je posplošena razlaga. –Lennart!
Poslušaj zdaj!
Nekaj je zelo narobe.
Deluje, Mathilde. Poglej. Tvoj oče sodeluje.
Ni pomembna metoda, pomembni so rezultati.
Še nikoli ni bil tako čuden.
Kaj delajo z računalnikom v skednju?
Ne govori in ne ukvarjaj se več z njo. Si razumel?
Boji se zrediti, ker ji ves čas težiš.
Samo pomagamo ji. –Ne potrebuje pomoči.
Imel sem 4000 ur terapij. O tem vem veliko več kot ti.
Se ti zdi, da ti je teh 4000 ur kaj pomagalo?
Glej, kdo se oglaša? Človek, ki lomi tilnike
in se boji kole in sladoleda. Tudi ti potrebuješ pomoč, Markus.
To ni nič sramotnega.
Zdaj je pomembno, da začneta delati na sebi.
Zakaj ne sme verjeti v Boga? –Nehaj.
Poskuša razumeti. Pogreša svojo mater.
Nehaj, sem rekel. –Prav, toda ne deluje tako.
Ko privoliš v terapijo, ne moreš odnehati, ko boli.
Če ne bosta nehala, vaju bom premlatil.
Resno mislim.
Niti besede več.
Naj ti povem nekaj poučnega …
Ne, žal mi je! –Kaj pa delaš?
Ne, ne, ne! –Hej, ne delaj tega!
Prosim ne, prosim ne. –Nehaj s tem!
Priden bom, obljubim. Ne, ne, ne!
Ne delaj tega! Ne!
Oprosti, oprosti!
Jebenti!
Jaz … –Ni treba govoriti o tem.
Nisem iz Horsensa. –Nehaj. Nočem slišati.
O tem sem vedno lagal.
Iz Randersa sem.
So to oni?
Pa poglejmo. Morda je ta.
Poglej! Je to on? –Ja, on je.
Na tla!
Ne! Ne ubij ga!
Ne ubij ga.
Videl nas je.
Vzeli ga bomo s sabo.
Me boste ubili? –Nihče ne bo ubil nikogar.
Pomiri se. Kako ti je ime? –Bodaška Litvinenko.
Kličejo me tudi Jens–Ole.
Tudi mi te lahko.
Zakaj? Klicali te bomo s tvojim pravim imenom.
Imaš mobilni telefon?
Če vedo, kdo sem, ne morem več domov.
Za zdaj boš ostal tu.
Ne bi morali nocoj vsi ostati tu? –Ja.
Potrebujemo še orožje, da se bomo lahko branili.
Boš lahko delal z Lennartovo opremo? –Ja.
Toda s temi zasloni ne bo prijetno.
Noro je, da nam ne daš orožja in nas ne naučiš streljati.
Nobenega orožja!
Naj si uničim oči v skednju na pofukanem računalničku?
Če se ne bom mogel maščevati, ne bom sodeloval.
Vse to kriči po maščevanju!
Ne bom mignil s prstom, če me ne boš takoj izuril.
Prav. Zaženi opremo, potem sledi urjenje.
Poišči vse o tolpi in se osredotoči na Kurta.
Prav. Bi lahko za začetek streljali na ptiče?
Ali lisice? Lahko vsak od nas najprej ustreli po eno lisico?
Spravite se delat. –Kaj pa Bodaška?
Mama je gospodinji vedno plačevala več, kot je treba.
Odvisno, koliko ur bo Bodaška delal.
Rekel bi, kot običajno. 7 ur. Kajne, Markus?
Za gospodinjo je 30 ur na teden več kot dovolj.
37 ur se mi zdi v redu.
Koliko si delal tam, kjer si bil nazadnje?
Različno. Od 10 do 12 ur na dan.
Ljudje so res svinje.
In koliko so ti plačali? –Torej …
Zaslužil sem okoli 12.000 evrov na mesec,
obdržal pa sem jih le 250.
Dogovorimo se za 30 ur,
če jih bo več, bomo doplačali.
Kam greš, očka? –Pusti ga, Mathilde.
Pomembno je, da se lahko umakne.
Igraš šah, Mathilde? –Ne.
Lahko igramo Afriško zvezdo. To igro igram večkrat.
Imel sem kolega, ki smo mu rekli Afriška zvezda.
Za silvestrovo ga je zadavila redna stranka.
Lennart? –Ja.
Bi me pofukal v rit, da boš bolje spal?
Ne. Ne, hvala.
Čaka nas dolg dan.
Hvala.
Prav. Lahko noč.
Lennart? Hvala, da si me rešil.
In hvala, da me nisi pofukal v rit.
Ni za kaj. Lepo spi, prijatelj.
Lahko noč, Emmenthaler. –Lahko noč, Otto.
Živjo. –Živjo.
Kje je moj očka? –Na jutranji terapiji.
V skednju? –Ja.
Povej mu, da ga pozdravljam in mu želim lep dan.
Tukaj ti manjka gumb.
Zvečer ga bom prišil.
Počakaj.
Tako. Zelo, zelo si lepa.
Ne pozabi na malico. –Hvala.
Lepo se imej v šoli. –Hvala. Adijo.
Kurt Tandem Olesen. Smrtna obsodba.
Kenneth Robec Jensen. Smrtna obsodba.
Noah Opičnjak Frandsen. Smrtna obsodba.
Ne bi bilo laže našteti teh, ki niso obsojeni na smrt?
Anker Trier, Tim Smetar Petersen
in Vitus Pujs Clausen imajo majhne otroke.
Nismo pregrobi? To je 22 žrtev.
Hoteli so nas ubiti. Vedo, kdo smo
in ne bodo odnehali, če jih ne pobijemo.
Storili bomo tako, kot smo se dogovorili.
Doslej smo se le branili.
Ko bodo napadeni, bo teže priti do Kurta.
Že zdaj je težko. Ves čas je okoli njega po 10 ljudi.
Ne bi ubili enega, to prikazali kot nesrečo,
ostale pa pobili med pogrebom?
Na pogrebu so ženske in otroci. Tega ne moremo storiti.
Kaj pa klubska hiša? –Lennart.
Umakni se!
Čeprav je resolucija zaslonov res slaba,
je očitno, da klubsko hišo ves čas nadzirata policija
in obveščevalna služba. Nemogoče je …
Vem, kje se zadržujejo. Sledim njihovim telefonom in e-pošti.
Počakali bomo, da bo Kurta varovalo največ 5 ali 6 ljudi.
Če jih bo več, lahko pomagamo, Markus.
Zlasti po izdatnem urjenju, ki si nam ga obljubil.
M10 je starejši model.
Sestavljena je iz spodnjega dela, odmikalnika, vzmeti,
zgornjega dela, cevi, merka, zapaha, udarne igle in okvirja.
Najprej vstavite odmikalnik v vzmet.
Ne spravim ga noter. –Ni tako preprosto.
Vstavite vzmet v spodnji del.
Končano!
Si bil nabornik?
Nisem. Poglej me.
Kako si opravil tako hitro? –Sestavnih delov je malo.
Ni bilo tako zapleteno. –To je noro.
Lahko to storiš še enkrat?
Rad sestavljam stvari.
Končano. Drugo mesto!
Ne razumem. Kdaj bomo morali sestavljati puško?
Naša življenja bodo morda odvisna od tega. Lepo je.
Kako se že reče temu? –Jebi se, Emmenthaler.
Če bi rad sestavljal, bi šel v Ikeo.
Moj vir pri policiji pravi, da so telefon ukrajinskega pedra
našli na izvozu 51. –Morali bi se osredotočiti na izvoz 51.
Osredotočiti? –Ko bomo našli Ukrajinca, bomo našli tudi njih.
Ulf Emmenthaler ima dva prijatelja.
Pred dvema tednoma so ju odpustili.
Lennarta Gernerja Nielsena in tega tipa, Otta Hoffmanna.
Otto Hoffmann ima pohabljeno roko.
Se ti ne zdi, da bi jih bilo laže iskati, kot čakati na izvozu 51,
kdaj bo mimo prišel ukrajinski peder, Kenneth? –Vsekakor.
Potem pa poiščite tega invalida.
Poglej to.
Podobno je pici, a vendar čisto drugačno.
Preveč? –Še vedno je preveč.
Kraljica je torej najmočnejša? –Numerično ja,
strateško pa je najmočnejši kmet.
Partije se razlikujejo med sabo. Vse figure so najmočnejše.
Šah je edina igra, kjer sreča in priložnost nista pomembni.
Ni kocke, ne jokerjev in ne skritih elementov.
Vse je tukaj pred nama,
o rezultatu pa odločajo izključno tvoje odločitve.
Prigrizki za vaju.
Bi naju fotografiral? –Seveda. Sedi na kavč.
Lahko posnamem video? –Tako?
Snemam. –Samo to položim …
V redu? –Ja, prav.
7 članov tolpe se bo nocoj dobilo v restavraciji Antorini.
To je blizu pomolov.
Robec potrjuje, da bo Kurt prišel ob sedmih. Plačal bo Noller.
Tam jih bo dvanajst.
Jim boš kos? Lahko grem s tabo.
Tudi Lennart in Otto sta bila v gozdu kar dobra.
Lahko jih napademo, ko bodo zapuščali restavracijo.
Ujemimo jih v navzkrižni ogenj tukaj in tukaj.
Boljše priložnosti ne bomo imeli, Markus.
Z mano greš.
Nevtroni so malo težji od protonov.
Če bi bilo drugače, atomov ne bi bilo.
Brez atomov pa ne življenja, ničesar.
Pojdimo, Lennart. –Prav. Kam pa?
Ti pojasnim v avtu. Pridi.
Ne more počakati? Mathilde je spekla torto! –Emmenthaler, zdaj!
Večerna terapija je za vse. Pridi! To dolguješ ekipi.
Očka, ne bodi tako nasilen. –Ne vmešavaj se, Mathilde.
Zakaj si vedno tako … –Tiho! Ne vmešavaj se!
Gremo!
Ne moreš tako govoriti s svojo hčerjo. Kaj je to?
Orožje? Kaj nameravaš? –Markus bo vse pojasnil v avtu.
Lennart, pohiti! –Čemu orožje? Ni pretemno za streljanje?
Nikogar ne bomo ustrelili.
Poskrbeli bomo za navzkrižni ogenj.
To je noro. Če boš ubil še koga, boš končal v zaporu ali umrl.
Ti je vseeno za Mathilde? –Molči, jebenti!
Otto, jaz bi nehal. –To ne bo obudilo tvoje žene.
Ustavil bom in ti razbil nos. Prisežem.
Opravimo to kot ekipa, nato pa domov na torto.
Pravim samo, da je mrtva …
Nas ne bo zdaj premalo? –Kaj je njegov problem?
Ottov? Nima samo enega.
Zdaj je njegov problem, da leži nezavesten na kolesarski stezi.
Hči mu je umrla v prometni nesreči,
zato je precej občutljiv na odnose oče-hči.
Od tega je že dolgo. Trčil je v drevo.
Zato ima pohabljeno roko. Bilo je 12. januarja 2002.
V krvi je imel 0.092 promila. Vzeli so mu vozniško
in dobil je 7200 evrov kazni. –Vohuniš tudi za prijatelji?
Ne, ne.
Otto nama je povedal.
To je omenil nekajkrat.
Pozanimala sva se še o podrobnostih.
Doma ima fotografijo žene in hčerke.
Če se tako razgaljaš, hočeš, da se razve.
Pripravita se.
Ne, Lennart, ti boš ostal tu. –Lennart ne gre z nama?
Kdo so ta dekleta?
Ne morem verjeti. Nisi rekel, da bodo sami?
Tako so napisali. Nekdo je pripeljal dekleta.
Gremo na torto. –Počakaj.
Ostani tu.
Kam gre?
Kaj delaš, pizda?
Jebi se!
Oprosti.
Nisem mogel. To mi ne gre.
Tebi gre, meni pa ne.
V redu je.
Ne, ni.
Zdaj so mrtvi. Tudi on je mrtev.
Ni lahko ubiti človeka. Zlasti ne prvega.
Ne, ne morem …
Nočem sodelovati pri tem. Nikoli več.
Ne bo ti treba. Razmisli, zakaj to delaš.
Zakaj to delaš ti?
Kaj, če ta, ki leži tam, ni imel nič pri tem?
Imel je! Molči! Vsi so imeli!
Pomisli na to, kaj vse so storili.
Pomisli na vsa življenja, ki so jih uničili.
O, bog.
Emmenthaler? Naj prižgem radio?
Bi poslušal tiho glasbo?
Tako.
Očka. –Ne zdaj, ljubica. Delamo.
Ker si ravno omenil Otta s pohabljeno roko.
Tako? –Ja.
Kdo je Sirius Zen? –Nek peder, ki mu sledim.
Ne poznam ga. Ima pa dobre recepte.
Dobro jutro. –Dobro jutro, ljubica.
Dobro jutro.
Kaj se ti je zgodilo, Otto?
Si ti to storil?
Bolan si.
Ti bi moral umreti, ne mama!
Živjo. Prišel sem ti povedat, da tega ni storil tvoj oče.
Padel sem.
Ne laži.
Res si beden.
Vsi ste. –Ne bodi jezna na očeta.
Morda ne stori vsega prav, vendar se trudi.
Nič mu ne gre od rok.
To je res, vendar ni v dobri koži.
Ne. Vem, da ni.
So to dogodki, ki so pripeljali do nesreče?
Se je začelo s krajo tvojega kolesa?
Ja. Če mi ne bi ukradli kolesa, se to ne bi nikoli zgodilo.
Mami me ne bi bilo treba peljati. Vseeno bi bilo,
ali bi avto vžgal ali ne in ne bi šli na vlak.
Kako na to vpliva klic tvojega očeta?
Poklical je in rekel, da ne bo prišel domov.
Mama je bila tako razočarana, da mi je predlagala prost dan
in odhod v mesto.
Veš, vsak ta dogodek ima svoje zaporedje dogodkov.
Kako to misliš?
Mene so recimo odpustili, zato sem šel na en vlak prej.
Toda moram se vrniti v čas,
ko sem se naučil odstopiti sedež ženski.
Izslediti moškega, ki me je tega naučil.
Tudi on ima svoje zaporedje dogodkov.
Vsi tvoji dogodki so prepleteni z drugimi dogodki
in z življenji drugih ljudi. Ne v neskončnost,
temveč v velikansko enačbo. Niti najzmogljivejši računalniki
ne bi bili sposobni sprocesirati vseh teh podatkov.
Čeprav si bistra punca, tvoji možgani ne bodo
sprocesirali niti drobca teh podatkov,
ti pa ne boš nikoli prišla do koristnega sklepa.
Nikoli ne bo smiseln.
Samo čas bi izgubila.
Vem.
Milijonkrat sem šla čez vse, da bi našla nek smisel,
vendar ga ne najdem.
Ravno za to gre. Razlogov je milijavžent.
Vendar ti ne bodo pomagali.
Včasih sanjam o tipu, ki mi je ukradel kolo.
Vidim ga na svojem kolesu.
Tečem za njim in ga ujamem.
Toda vem, da ni on kriv. Nihče ni kriv.
Je pač lažje, če je nekdo, na kogar si lahko jezen.
Ja.
Mati je imela sedem otrok. najmlajši so stradali
in bili suhi kot prekle. Pozimi smo zmrzovali,
zato je mati enega otroka prodala.
Nato me je Palle odpeljal v Nemčijo.
Tam me je izposojal …
Sem kot mestno kolo, ki si ga lahko izposodi vsak.
Potem sva šla na počitnice in sem spoznal vas.
Domov sva prišla tri dni prej, preden ste ga ubili in me rešili.
To ne more biti res. Palle je bil na vlaku en teden prej.
Ne, ne na vlaku. Domov sva letela.
Pa ne tri dni prej! Iz Nemčije sta morala priti že prej.
Ne, pristala sva v ponedeljek, vi pa ste ga ubili v četrtek.
Nekaj moram preveriti.
Sem rekel kaj narobe?
Ne.
Ne, ne, ne!
Joj, ne!
Vrnil sem se. Moja čudovita otroka.
Dežela je lepa in zelena. In ravna kot ploskev.
Toda hrana je obupna.
Jedel sem najslabši sendvič. –Slabšega od babičinega?
Tunina je bila stara in postana, kruh pa suh kot puščavski pesek.
Pil sem sok, ki je imel okus po kamelji scalini.
Zabrisal sem ju v koš in šel v McDonald's.
Odstopanje je bilo le 3,28-odstotno.
Ni mogoče, da bi bil kdo tako podoben bratu Kurta Olsena.
Sem ti rekel, da ni on. Večkrat sem ti rekel.
Nismo dosegli biometričnega praga.
Samo hotel si, da bi bilo res. –Ni res.
Bil je elektroinženir, specializiran za vlake.
To je statistično nemogoče. –Toda šlo je za naključje.
Nobene povezave ni. Izmisli si si, Otto.
Rekel si, da si ga prepoznal z vlaka.
Mislil sem, da sem ga.
Najbrž sem bil preveč osredotočen na …
Torej je bila le nesreča. –Žal mi je, Markus.
Kdo je potem bil?
Kaj?
Če ni bil on, kdo je potem bil?
Kdo je bil?
Ti si mi rekel, da ni bila nesreča.
Toda on je bil.
On je bil.
Markus, Markus … –On …
Markus.
Dihaj. Počasi in umirjeno.
Kaj se dogaja? Kaj se dogaja?
Lepo počasi. Tako. –Strah me je.
Kaj? –Strah me je.
Razumem.
Dobro te razumem.
Poglej me v oči.
Umrla je. Ni je več.
Ja, umrla je.
Dihaj zdaj. Pridi sem, pridi.
Pridi sem. Tako.
V Ukrajini poznamo staro legendo o naključjih.
Govori o Ljubovi Vasilkovni iz Vitebska, čudoviti princesi,
ki je po prvi spomladanski polni luni lovila medvede.
Napadel jo je velik medved in ji odgriznil prst,
na katerem je imela lep diamantni prstan.
To jo je razžalostilo.
Točno deset let pozneje, zjutraj po prvi spomladanski polni luni,
je šla spet lovit na istem kraju.
Tokrat je ustrelila velikega starega medveda.
Ko so mu razparali trebuh, v njem ni bilo prstana.
Ničesar.
Prav.
No …
Res me zanima, ali bo voda kmalu zavrela.
Zakaj si prišel sem, Otto?
Ker policija ni hotela pomagati.
Ali pa zato, ker sem ji odstopil sedež.
Jaz sem ta, ki bi moral umreti.
V bolnišnici sem videl Mathilde. Bila je tako nemočna.
Lennart in Emmenthaler pa sta se ti pridružila?
Nimata veliko prijateljev.
Zdi se mi, da se ljudje s težavami povezujejo.
Podobno kot debeli ljudje. Da ne izstopajo tako zelo.
Tako je lažje živeti.
Tudi ti se moraš naučiti živeti z marsičim.
Ne vem, ali imam kaj, s čemer se moram naučiti živeti.
Moraš se naučiti živeti s smrtjo svoje žene.
Zakaj?
Moraš poiskati strokovno pomoč.
Nič ne pomaga.
Nič ni več pomembno.
Ja, toda …
Imaš Mathilde.
Ne bi je smela imeti.
Preden je prišla na svet, sem vsaj jaz verjel, da bo,
ko bova imela otroke, vse dobilo svoj smisel.
Odgovoren si za svojo hčer.
Seveda. Tako kot si bil ti odgovoren za svojo.
Ne.
Nisem bil.
Ker sem bil idiot.
Mislil sem samo nase.
Toda ne mine dan, da si ne bi želel …
… samo še ene priložnost za to …
… da bi poiskal krtačo zanjo,
da bi se z njo prepiral o tem, ali lahko dobi psa,
da bi bil jezen nanjo, ker ni dala mleka v hladilnik …
Ničesar nimam, na kar bi bil lahko ponosen.
Ti pa imaš.
Ko gledam vaju z Mathilde, si želim, da bi bil ti.
Morda se ti nič več ne zdi pomembno,
toda vse izgubi smisel, če nimaš nobenega odnosa.
Ne poznaš Mathilde. Zato je ne razumeš.
Sprejeti moraš le, da je nujen čas, preden vse dobi smisel.
To zahteva čas.
In ti ga imaš.
Izkoristi ga.
Oprosti, ker sem vzrojil in povzdignil glas.
Je že v redu.
Meni pa je žal zaradi nosu.
Živjo. –Sirius.
Si to ti? –Ja.
Ne, to pomeni "pokličem pozneje".
Daj mi roko. –Kaj? Ne.
Poslušaj. Zlomil ti bom prst
in potem mi boš povedal, kje si posnel Otta Hoffmanna.
Kje, kdaj … –Povedal bom.
Ne zlomite mi prsta.
Dva, ker si me prekinil. –Prosim, ne. Povedal bom.
Kaj hočete vedeti?
Tri, ker si ovaduh. –Ne, ne.
Štiri, ker si cmera!
Saj so samo prsti!
Zajela si bistvo. Zelo dobra naloga, Mathilde.
Morda bi jo lahko le nekoliko omehčala.
Steci v sobo in se skrij pod posteljo.
Ostani tam, ne glede na vse. Razumeš?
Prevali se.
Je kdo zadet? –Jaz v nogo.
Jaz pa v ramo.
Jaz nisem poškodovan.
Tudi jaz nisem poškodovan. –Emmenthaler, na tla!
Izmaknil sem se krogli. Precej nor občutek.
Lennart, potrebujem pomoč. Pridi sem.
M10 so pri stopnicah. Ti si hitrejši od mene.
Jih vidiš?
Zakaj si jih razstavil? –Ni važno, podaj mi jih.
Živjo.
Vojak!
Pridi na svetlo!
Vojak, pridi na svetlo!
Pridi na svetlo, ali pa ji odpihnem glavo!
Na kolena in odvrzi to stvar.
Tudi tisto v hlačah.
Ubijmo tega starega prdca!
To je res bedno. Kaj smo ti sploh storili, pizda?
Ne boj se, ljubica.
Vse bo v redu. Tako.
Poklical bom rešilca.
Ne boj se.
Te boli? –Ne.
Samo zelo me zebe.
Prihajajo, očka. Prihajajo.
Moral bi te poslušati.
Mislim, da potrebujem pomoč.
Žal mi je.
Očka.
Vsak čas bodo tu. Govori z mano.
Žal mi je.
Očka.
Kaj je pa to?
Šah. Najlepša hvala, Mathilde. –Ni za kaj.
Res mi je všeč. –Dobro.
Otto je na vrsti, da izbere darilo.
Pa poglejmo, kaj je tu. To. Ojej.
Za Emmenthalerja od Markusa in Mathilde.
Kaj, hudiča, je to?
Francoski rog.
Znaš zaigrati nanj, Emmenthaler?
Mislim, da ne.
Kaj naj zaigram? –Koga briga! Kaj starega.
Toda kaj? –Zaigraj kar nekaj.
Tega sranja ne bom poslušal na božični večer!
Pomiri se. Dihaj.
Si v uniformi v Tivoliju.
Na trati smo. –Ja.
Tako. Sem vedel, da znaš.
JEZDECI PRAVICE
Prevedel: Franc Jakob Rac Razplet, prevajalska družba
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija
JEZDECI PRAVICE