Michail! Michail!
Michail! Kom, lad os lege!
-Kom nu. -Kom, lad os lege.
Tættere på!
1941.
Tættere på, kom nu!
Stands!
Vi fik dem!
Drej mod venstre!
Granat!
Kør dem over!
-Han er ved bevidsthed. -Det kan jeg se.
Godt klaret, soldat.
Rolig, rolig! Slap helt af.
Læg dig ned igen.
Er Gaponenko her?
-Lever min besætning? -Alt er i orden.
Premierløjtnant Gaponenko?
Stop her.
Goddag, løjtnant! Ved du, hvor vi finder den 12. riffeldivision?
Aner det ikke, kaptajn. Alle rokerer i øjeblikket.
Drenge, vi leder efter den 12. riffeldivision.
Pas på jer selv, løjtnant. Der er stadig tyskere derude.
Forstået, kammerat kaptajn.
Kom nu, kom nu!
Ikke så megen gas. Kom nu, drenge - skub!
Det er meningsløst. Vi sidder fast.
Fandens også!
Måske kan vi finde en hest i byen derovre.
Vi kigger. Vi er hurtigt tilbage.
-Hvad hedder du? -Seniorsergent Kalasjnikov.
-Og fornavn? -Michail.
Du kommer med mig.
-Er det det nye maskingevær? -Ja, jeg har lige fået det.
De vil udskifte vores gamle geværer med de her.
Det er en god ide. Er den pålidelig i kamp?
Hvad?
-Er den pålidelig? -Det ved jeg ikke.
Vi får se, hvor pålidelig den er, når de sender mig til fronten.
Hør her, menig, hold en afstand på 50 meter til mig.
Og for en sikkerheds skyld...
Bag dig!
Laden!
Fandens også...!
Er du okay...?
Det lader til, at det nye våben ikke er helt så pålideligt.
Det blokerede på det forkerte tidspunkt.
Ja, jeg så det godt.
Der trænger vand ind i det.
Da det blev for koldt, frøs patronerne fast.
Og fjederen er for svag til at skubbe dem fri igen.
Det er en konstruktionsfejl, skulle jeg mene.
-Har du forstand på den slags? -Jeg er selv lidt af en konstruktør.
Alle er "lidt af" et eller andet. Hvad har du konstrueret?
Forskellige ting. For mange til, at jeg kan huske dem alle.
Hvad er det seneste?
En af de seneste ting var en tørreanordning til sokker.
En tørreanordning til sokker...? Det er bare snak, menig!
Hej, kære mor, søstre, nevøer og niecer-
-samt mormor Shura, moster Tatjana og alle de naboer-
-som gider høre fra seniorsergent Kalasjnikov.
Jeg skriver for at fortælle, at min kampvogn blev ramt i kamp.
Min besætning døde som helte.
Ved et under overlevede jeg og fik kun et sår i skulderen.
Siden har jeg været indlagt og har modtaget lægehjælp.
Eftersom såret ikke vil hele, har lægen sendt mig på orlov.
Han har bedt mig om at blive hjemme indtil jeg er kommet mig helt.
Derfor påbegynder jeg nu min rejse hjem til jer. Kærlig hilsen, Michail.
YELETS, 1942
Flere sårede soldater? - Dig med armen, kom her.
Dine papirer?
-Hvor stammer du fra, sergent? -Altai-regionen.
Så er vi naboer. Jeg er fra Kasakhstan.
Jeg har arbejdet der. I en by, der hedder Matai.
Matai?
Det var før krigen. Jeg arbejdede på et jernbanedepot.
-Men så blev jeg fyret. -Hvorfor?
Jeg byggede forskellige ting, og... Tja, min chef brød sig ikke om det.
Hvilke ting?
Armbrøster, haglgeværer... Det har været min passion, siden jeg var barn.
I øjeblikket overvejer jeg at fremstille noget automatisk...
-Noget automatisk? -Et automatisk maskingevær.
Sådan her.
De havde ikke fyret dig nu! De ville have sagt:
"Opfind så meget, du vil, kammerat seniorsergent!
Vort fædreland har brug for dine opfindelser mere end nogensinde før."
Stationen i Matai.
-Sergent? -Hvor skal han hen?
Mor, tilgiv din ustyrlige søn.
Jeg kommer alligevel ikke hjem. Jeg steg af toget.
Jeg savner jer, så jeg kunne græde. Jeg ved, at du har det svært,-
-men vender jeg hjem nu, mister jeg enhver selvrespekt.
Med dybfølte hilsner, Michail.
-Hvor finder jeg chefen? -Prøv derovre.
-Det går alt for langsomt. -Men, chef...
Hvad "men, chef..."? Det gider jeg ikke at høre på!
-Goddag. -Hvem er du?
Seniorsergent Kalasjnikov, hjemsendt på sygeorlov.
"Kalasjnikov"... Det lyder bekendt. Kender jeg dig?
Jeg arbejdede her i 1938. Jeg reparerede generatorer.
Nåh ja. Kan du løfte en forhammer?
-Nej, men... -Så smut.
Hvorfor vil alle spilde min tid? Som om jeg har tid at spilde!
Men chef...! -Smut, sagde jeg. Du får ikke job her.
Ja, det er mig. Hvorfor læsser I ikke af?
Hvis I skal bruge ventiler, må I selv hente dem!
Skal jeg skrive en klage? Dumheder!
Okay. Skynd jer! Farvel.
Chef!
Jeg tænkte en hel del på hospitalet. Vi har det svært ved fronten lige nu.
Fjenden er godt bevæbnet, mens vi er dem underlegne.
For at vinde krigen har Den Røde Hær brug for et solidt maskingevær.
Og jeg har nogle ideer.
-Nå så det har du? -Ja.
Hvad med at konstruere våbnet her?
Et maskingevær, siger du? Konstruere det her?
Nu husker jeg dig, Kalasjnikov.
Var det ikke dig, der fremstillede et gevær ved din arbejdsbænk?
Jo, det var mig.
Ved du, hvad der skete, da de fandt dit gevær her hos mig?
En efterforsker grillede mig to dage i streg.
"Hvem har gjort det? Hvorfor? Hvem godkendte det?"
Jeg tabte mig fem kilo på grund af stress.
Godt, at dit gevær ikke kunne affyres.
Ellers havde jeg siddet i fængsel nu.
Det kunne sagtens skyde. Lige gennem en plade på denne tykkelse.
Men den dag havde jeg fjernet bundstykket for at forbedre det.
Det var heldigt. Du må undskylde det med stressen og efterforskeren.
Hvad siger du til min ide?
Skal vi gøre et forsøg?
Ved du hvad, kammerat Opfinder?
Skrid ad helvede til!
Kammerat løjtnant, premierløjtnant Basarovs bil venter. Hvad er planen?
Først kommandantens kontor og så ifølge premierløjtnantens ordrer.
Du venter her.
Er det en vigtig person, der er på vej?
Ja, meget vigtig. En højt dekoreret inspektør fra Alma-Ata.
Hans efternavn er enten Hassanov eller Basarov.
Du var ved fronten, ikke sandt? Hvordan var det?
Det er en smeltedigel.
Oberstløjtnant, skal jeg tage Deres tasker?
Oberstløjtnant! Seniorsergent Kalasjnikov. Anmoder om at tale.
Har du mistet din kampvogn?
Jeg er på sygeorlov. Må jeg tale med Dem om en ting?
-Tal, sergent, men gør det hurtigt. -Tak. Jo, altså...
Inderst inde tror jeg virkelig...
Forfra. Jeg har været soldat siden 1933 og ved fronten, siden krigen brød ud.
Jeg har nedlagt fire fjendtlige tanks og syv - nej, otte - bombefly.
Det kunne have været flere, men jeg blev såret.
Indimellem ender vi, som De ved, i nærkamp.
En tysker kan angribe en med et gevær, der affyrer 40 skud på få sekunder.
Ens eget våben skal lades efter hvert skud.
-Kom til sagen, sergent. -Javel...
En anbefaling fra Basarov? Du er stædig, hvad?
Nuvel...
Lad mig tale med Zjigalov!
Hej, min ven. Jeg har en fyr her ved navn Kalasjnikov.
Giv ham et hjørne at arbejde i. Ja. Et bord, en arbejdsbænk og værktøj.
Ja. Okay, farvel.
Jeg kan ikke give dig nogen folk. Jeg skal bruge de specialister, jeg har.
Men det jeg laver, er vigtigt for nationen!
Okay? Til forskel fra det, som jeg laver, mener du?!
Som om landet ikke har brug for velfungerende tog!
Du får ingen hjælp, punktum! Og lad mig være ærlig...
Du har ikke, hvad der skal til, Kalasjnikov.
Jeg forstår godt, at Basarov fik ondt af en såret soldat, som vil gøre nytte.
Han underskrev brevet for at slippe af med dig.
Lad venligst være med at forstyrre mig i mit arbejde. Gå nu.
Kalasjnikov.
Det rygtes, at du konstruerer et maskingevær. Er det korrekt?
-Ja. -Og du har brug for specialister?
-Ja, men chefen sagde... -Han mente i arbejdstiden.
Vi kan hjælpe dig i vores fritid. Jeg hedder Jevgenij Kravtjenko.
Jeg er fræser. Dmitrij her er drejer.
Hils også på Matveitj, Vladimir, Alexander og onkel Michail.
Godt, at se dig igen, Michail.
-Må jeg se? -Værsgo.
Kammerat Kalasjnikov,-
-vi har respekt for det, du laver og vil gerne hjælpe dig.
Har du ingen tegninger med mål?
Nej, jeg er dårlig til at tegne.
Så tager vi det på øjemål og finjusterer delene, indtil de passer.
Mor, i denne lille by findes de bedste mennesker, jeg har mødt.
Det skræmmer mig at tænke på, hvad jeg skulle gøre uden dem.
Hvis min vanvittige ide lykkes, rejser jeg direkte til Alma Ata.
Jeg er blevet lovet hjælp der.
Jeg kan kun fortælle, at jeg laver noget hemmeligt og meget vigtigt.
Både for mig selv men mest af alt for vores land.
Med dybfølte hilsener, Michail.
-Kom så, Eugene. -Kom så!
-Se, de gik lige igennem! -Ikke værst!
Den er fuld af huller!
ALMA ATA, KASAKHSTAN
Huset her?
Tak!
Undskyld mig.
-Hvor er oberstløjtnant Basarov? -Jeg aner ikke, hvem det er.
Ved du ikke, hvem Kasakstans vicekommissær er?
Hvad foregår der her?
Goddag. Jeg vil gerne tale med oberstløjtnant Basarov.
Han er ved fronten.
-Ved fronten? -Lige præcis.
-Hvem er hans stedfortræder? -Hvorfor?
Det er et spørgsmål af national vigtighed. Se her!
Mine kammerater og jeg har lavet det i vores fritid.
Av! Pas på min arm!
-Ring til depotet i Matai! -Slap af.
Snak med chefen, Krotov. Han kan forklare det hele.
Hallo!
Hvad er der sket?
En bevæbnet soldat forsøgte at bryde ind på kommissærens kontor.
Vi afvæbnede ham.
-Har I afhørt ham? -Vi ville vente på Dem.
Interessant...
Den er ikke fabriksfremstillet.
Den er håndlavet.
Jeg tager hen til kommandantens kontor. Jeg kommer ikke tilbage i dag.
Vi tager hånd om det her i morgen.
Kør hen til værkstedet på Gorokhovaj og spørg efter Andrej Kazakov.
Giv ham våbnet og sig, at jeg vil have det testet.
Skyd!
-Goddag. -Goddag.
Hvordan lyder dommen?
Ikke værst, men træfningerne kunne sidde tættere.
Jeg har noget til dig.
-Hvad er det for en hæslig sag? -Aner det ikke. Den er håndlavet.
En major fra kommandantens kontor sendte det til mig.
Er det ikke en underlig konstruktion?
Det er en helt ny løsning.
-Skal vi teste det? -Ja, hvorfor ikke.
-Hvem er konstruktøren? -Det vil jeg også godt vide.
Hvad griner I af?
Tag det ikke ilde op, sergent, men du er ikke nogen opfinder!
Du har allerhøjest gået et par år i grundskolen.
Kommer du fra en by?
-Ja, fra en by. -Opfinder!
Giv akt! Kammerat major, intet usædvanligt er sket.
-Rør. -Rør!
Der har vi opfinderen. I live og ved godt helbred.
Luk ham ud.
-Efternavn? -Kalasjnikov.
Du kan gå nu, opfinder Kalasjnikov.
-Han er din. -Kom med mig.
Det er en interessant konstruktion, men der kræves forbedringer-
-for at øge træfsikkerheden og mindske vægten.
Har du hørt om den landsdækkende konkurrence i våbenkonstruktion?
Hvis din konstruktion skal finde anvendelse, må du vinde konkurrencen.
Vi forbedrer den og viser den til general Kurbatkin,-
-chefen for det centralasiatiske militærdistrikt. Han er en hård negl,-
-men hvis han kan lide konstruktion, melder han dig til konkurrencen.
Nå? Hvad siger du?
Hvad kan jeg sige?
Tidligere i dag troede jeg, at jeg skulle i fængsel, og nu beder I mig om-
-at forbedre træfsikkerheden og mindske vægten af mit våben.
Ja.
Ja, for fanden!
Er du nervøs?
Der kommer generalen.
Giv akt!
Vær hilset, general.
-Hvem af jer er Kalasjnikov? -Det er mig.
Nuvel, vis os din opfindelse.
Træk tilbage for at lade. Nu er der en patron i kammeret.
Dette er enkeltskud og dette automatskud.
-Hvor mange patroner? -Fjorten i magasinet her.
Man stopper det ind og trækker det ud sådan her.
Jeg arbejder på et magasin med 70 patroner.
Lad os teste det.
Magasin.
Kikkert.
Kammerat general, en kop te?
Kalasjnikov!
Din påklædning, sergent... Er det din gamle uniform?
-Jeg havde ikke tid til at skifte. -Sig, at du skal have en ny uniform.
Du er våbenkonstruktør. Du kan ikke gå rundt i...det der.
Javel, general.
Og husk, Kalasjnikov, at du repræsenterer vores militærdistrikt.
Jeg vil fremvise din prototype ved den landsdækkende konkurrence.
Jeg udformer en personlig anbefaling.
Svigt os ikke, Kalasjnikov. Jeg tror på dig.
Ved I, hvad han sagde? "Jeg tror på dig, Kalasjnikov."
"Ved konkurrencen repræsenterer du vores militærdistrikt", sagde han.
Jeg har ikke tænkt så meget over det før nu.
Jeg taler om naturtalent. Eller, som nogen siger, en guds gave.
Jeg ved ikke, hvor de kommer fra, men sådanne gaver findes. Det er et faktum.
Blandt os sidder der en mand, som er velsignet af Gud.
Michail, vores uslebne diamant, skål for din fremtidige succes.
Og for Sovjets stolte våbenindustri!
Undskyld, at jeg ikke skriver oftere. Jeg er som et blad i vinden lige nu.
Jeg hvirvler gennem luften i stedet for at lande på jorden.
Flere gange har jeg været tæt på at besøge jer, mine kære,-
-men jeg bestemmer ikke selv over mit liv i øjeblikket.
Jeg kunne naturligvis smide alt og kaste mig i jeres kærlige favn,-
-men så ville jeg svigte mit land, og det kan jeg ikke gøre.
Med dybfølte hilsner, Michail.
MOSKVA, 1943
-Skal du til Schurovskij-skydebanen? -Ja.
Giv sergenten et lift.
Vil du have lidt brød?
Hvad har du her? Lad mig se.
-Er det dit? -Ja.
For tung.
Den er 120 gram lettere end PPSh'eren.
Imponerende. 120 gram...
PPSh'eren er tung som bare pokker.
Mit er 500 gram lettere.
Uden magasinet?
Uden magasinet.
Hvis din konstruktion vinder, giver jeg en flaske fin armensk cognac.
Hvis min vinder, stiller du dig op på bordet og galer som en hane. Aftale?
-Aftale. Er du også opfinder? -Det kan man sige. Alexej Sudajev.
Michail Kalasjnikov.
-Som en hane. Forstået? -Forstået.
-Har du mere brød? -Ja.
GOLUTVIN. SCHUROVSKY, TESTOMRÅDE OG VÆRKSTEDER
Tak.
Goddag.
"Jeg anmoder om, at seniorsergent Kalasjnikov får den hjælp, han behøver-
-i sit arbejde som våbenkonstruktør."
-Du har ingen uddannelse? -Det er korrekt.
Så du bryder dig ikke om at studere?
Hvad? Jo. Altså, jeg er klar. Jeg mener, hvis det kræves, så er jeg klar.
Kom med mig.
Testområdet bliver dit klasselokale. Din prototype deltager i konkurrencen.
Denne anbefaling vejer tungt. Denne vej.
Det her er din arbejdsplads.
Kaptajn...
-Goddag, kammerat oberst. -Vores chefingeniør, Vasilij Lutij.
Dette er sergent Kalasjnikov fra Kasakhstan. En begavet opfinder-
-og vores nye deltager i konkurrencen. Giv ham al den hjælp han behøver.
-Javel, major. -Held og lykke, sergent.
-Det her er Sjpagins værksted. -Er Sjpagin her?
Er du overrasket? Vores land mangler bedre våben, så alle ingeniører er her.
Korovin er herovre. Rukavisjnikov er derovre.
Og huset der er Vasilij Degtjarovs værksted.
Hvad? Selveste Degtjarov?
I egen høje person.
Skal jeg virkelig konkurrere mod alle de store navne?
Det ser sådan ud, sergent. Du er rykket op i første division.
Vilkårene er ens for alle.
Der er mangel på drejere, så du må vente på, at det bliver din tur.
Og jeg vil se de tekniske tegninger af din konstruktion.
-Tekniske tegninger? -Ja.
Jeg har ingen.
Så må du lave dem. Kan du det?
Jeg forstår.
Nuvel, gør dig det behageligt. Jeg kommer forbi senere.
Se, piger, det er vores nye ingeniør.
Jeg hørte, at han var ved fronten.
-Var han? -Og blev såret.
Vi ses senere.
God appetit.
Er du Kalasjnikov?
Jeg hedder Ekaterina Moisejeva.
Lutij bad mig om at hjælpe dig med tegningerne efter arbejde.
-Jeg har én betingelse: ingen flirten. -Hvad?
Jeg har fri klokken 20.00 i morgen. Passer 20.30 dig?
-Ja. -Jeg håber, at vi forstår hinanden.
-Der er en ledig plads ved hans bord! -Hvad er det, du siger?
SCHUROVSKY, TESTOMRÅDE SKYDEBANE
Sergent!
Goddag, kammerat major.
-Er det dit våben, jeg kan høre? -Ja, det er mit.
Så er det mit næste gang.
Hvem er det?
Det er Degtjarovs hold.
Hvem af dem er Degtjarov?
Mesteren har andet at lave.
Er her ikke meget stille?
Ja, kom ind.
-Goddag. Jeg er her som aftalt. -Goddag.
Sænk våbnet!
Kontroller skiverne.
"Anbefalinger til forbedringer af konstruktionen."
"Klemme til piben og..."
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal takke dig for din indsats.
Bare rolig, jeg får overtidsbetaling.
Vent. Bliv der. Et øjeblik.
Her. Til dig. Det er min sukkerration. Tag den!
Og jeg følger dig hjem i aften.
Vi får resultatet i morgen, og så ses vi måske aldrig igen.
Det er i orden.
De danser.
Jeg har ikke danset i årevis.
Det har jeg heller ikke.
Må jeg bede om en dans?
-Skal De ikke bede om lov først? -Det er vist i orden med sergenten.
-Anatolij. -Ekaterina.
"Seniorsergent".
Tak.
For hvad?
Fordi du ventede. Jeg elsker at danse.
Løjtnanten tilbød at følge mig hjem.
Han spurgte til vores relation.
-Hvad sagde du? -At vi er arbejdskammerater.
-Ekaterina, må jeg følge dig hjem? -I aften følger jeg hende hjem.
-Jaså? Jeg ville mene... -Det gør jeg!
Har du ikke tænkt dig at spørge mig?
Forsvind!
Nej, ikke på vilkår.
-Hvor vover du? Jeg er ikke dum. -Men du opfører dig sådan.
Bonderøv!
Så resultatet kommer i morgen?
Hvad gør du, hvis ikke du vinder?
Vender tilbage til fronten.
Held og lykke.
Tak for sukkeret. Min datter elsker søde sager.
Ja, jeg har en datter.
Og din mand? Er han ved fronten?
Jeg har ingen mand.
Sergent Kalasjnikov! Du kan roligt ønske mig tillykke.
Goddag, kammerat major. Skal jeg gale som en hane nu?
Mener du det, min ven? Det var bare en spøg.
Jeg er helt oppe at køre.
Jeg skal til Tula for at se mit våben gå i masseproduktion.
Tillykke.
Op med humøret. Vi taber alle sammen indimellem.
Jeg tror på dig. Det gør jeg. Der er noget særligt ved dig.
Jamen, så farvel.
Kalasjnikov!
En dag vil du vise os alle, hvad du står for. Held og lykke!
-Tager du hjem? -Jeg tabte, kammerat oberst!
Du forstår det ikke. Det er ikke hvem som helst, som når så langt.
Kaptajn?
Sæt seniorsergenten ind i hans nye opgave.
Volder han problemer, smider du ham i arresten i tre dage. Uden mad.
Der afholdes en ny konkurrence om et let maskingevær.
Begynd at arbejde på det i Kasakhstan. Der kender og respekterer de dig.
Vend så tilbage hertil for at teste og forbedre det. Hvad siger du til det?
Michail?
Okay, jeg gør det.
ALMA-ATA, KAZAKHSTAN, 1944.
Kom ind.
Kalasjnikov!
-Kammerat general... -Jeg ved det. Jeg læste telegrammet.
Så det gik ikke?
-Jeg tabte. -Ikke klog nok?
Sikkert ikke.
Er du klog nok til at bygge et maskingevær?
Hvor er din selvtillid? Denne gang er det alvor.
Det kræver mange resurser - penge og personel...
Og du trækker bare på skuldrene.
Hils Alexander og sig, at Julia venter på ham.
Jeg har læst dit brev ti gange nu.
Du er ikke kun håbløs til at tegne. Du er også elendig til at stave.
Jeg antager, at du hellere ville opfinde ting end følge med i skolen.
Du skriver, at du gerne vil se mig.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige til det, kammerat seniorsergent.
Jeg tror, jeg siger: Opfind et lettere gevær - og vend så tilbage.
Kaptajn Lobov, NKVD. Jeg er her for at ledsage kammerat Kalasjkin.
Det er mig, men jeg hedder Kalasjnikov.
Seniorsergent? Jeg troede mindst, at du var major.
Er det tingesten her, som det drejer sig om?
Denne "tingest", som du kalder den, er afgørende for vore soldater.
Det var det, jeg mente.
Slap af, sergent. Jeg skal nok viderebringe den i et stykke.
Vent her.
Kalasjnikov!
Kalasjnikov...? Michail?
Er det dig?
Klap i, det er min bror!
-Viktor...! -Hej, bror!
Hvorfor...? Hvad laver du her?
Hvordan har mor det? Og vores søster?
Michail! Michail!
Hvorfor siger du ikke noget?
Jeg kan se, at du har klaret dig godt. Jeg har ikke haft det samme held.
Min bror! Hils vores mor!
-Jeg skal se dine papirer. Papirer! -Michail...!
Hvad foregår der, sergent?
Hvem var det?
Ikke nogen.
Hvad så? Jeg fik den af en kvinde på perronen.
Gæt, hvor meget jeg gav for den? Ikke en dyt!
Hun løb sin vej så hurtigt, at jeg ikke nåede at sige tak.
Værsgo, sergent, hæld op.
-Nej tak, kammerat kaptajn. -Det er en ordre, ikke et tilbud.
Hvad? Er du, en krigsveteran, for god til at drikke med en NKVD-officer?
-Det sagde jeg ikke. -Men du tænkte det.
Vi har det heller ikke let på hjemmefronten.
Den ideologiske fjende udgør en endnu større fare end nazisterne.
Den forklæder sig som en ven, indtil man sænker paraderne og vender sig om.
Så hugger den kniven i ryggen på en!
Fandens også.
-Sergent, er vi der snart? -Det ved jeg ikke.
Hvad mener du med det? Du sagde 1,5 kilometer.
Hvor er vi, sergent?
Undskyld, kammerat kaptajn, men vi er vist faret vild.
Jeg tror, at du ledte os på afveje med vilje.
-Hvad mener du? -Du ved, hvad jeg mener.
På stationen kaldte den der straffefange dig for "bror".
Jeg knokler for føden, Kalasjnikov.
Jeg genkender lugten af en ideologisk fjende på kilometers afstand.
-Hvem er du? -Seniorsergent Kalasjnikov.
Du indyndede dig og vandt gunst ved at fremstille et par våben,-
-men mig narrer du ikke.
-Jeg skal nok afsløre dig, sabotør! -Hvem kalder du for sabotør?!
Kalasjnikov?
Sergent?
-Din satan! -Tag det i dig igen!
Tag det i dig!
Det eneste, jeg er skyldig i, er at være søn af en deporteret bonde.
Men det ved du sikkert allerede. Jeg står ikke til ansvar for min bror.
Jeg har ikke set ham siden 1936.
Jeg er bare glad for, at han er i live.
Lad os glemme det her.
Udvalget er nået frem til følgende beslutning:
Ingen af konstruktionerne godkendes til masseproduktion,-
-eftersom de ikke opfylder de tekniske krav.
Stille, kammerater! Jeg beder jer!
Konkurrencen er forbi, men det er krigen ikke.
Derfor giver vi finalisterne mulighed for-
-at fortsætte med at udvikle nye konstruktioner af skydevåben.
Tak. I kan gå.
Doktor, vil du ikke nok skrive, at jeg er egnet til tjeneste.
Jeg beder dig. Jeg er befalingsmand. Jeg har ikke brug for min arm.
Jeg opdager målene og giver ordrer. Mit syn er perfekt.
Jeg kan læse alle bogstaverne i den nederste række på tavlen.
Knyt næven.
Stræk armen. Stræk den.
Mere...
Sænk den bare.
-Kammerat kaptajn... -Gå, sergent.
Gå, sagde jeg.
Michail! Kalasjnikov!
Sergent!
Hvad sagde lægen?
Jeg forstår.
Vi tager en cigaret.
De ville heller ikke have mig.
Jeg har kun én lunge tilbage. Jeg kan ikke løbe uden at få åndenød.
Jeg kiggede på tegningerne af dit maskingevær.
Det har potentiale. Det er jeg sikker på.
Jeg kan lide din indstilling.
Det kan Gluchov også. Bliv her og arbejd for os.
Begynd i min afdeling. Flasker det sig, får du din egen.
Du behøver ikke at svare nu. Tænk over det.
Jeg tror på dig. Det gør vi alle sammen.
Men tror du på dig selv?
Indimellem tænker jeg på, hvordan mit liv havde været,-
-hvis jeg ikke var stået af toget i Matai.
Det havde sikkert været godt.
Der er svampesæson derhjemme nu.
Jeg var kommet hjem fra skoven med kurven fuld,-
-og vi havde sat os ned sammen for at rense dem.
Og du, mor, ville skælde min søster ud for ikke at gøre det ordentligt.
Og Vladimir, hvis han var i live,-
-havde fundet på undskyldninger for at slippe for at lave noget.
Du havde fået ondt af ham og havde ladet ham gå.
Og jeg ville sidde der sammen med jer. Lykkelig.
Hvad har du der?
Hvor?
Vis mig det.
-Hvad? -Har du lavet et gevær igen?
-Kan du hjælpe mor? -Hvordan gør man?
Michail...
Mor, det her er Michail.
-Godt at møde dig. -Hej, hej.
-Der var ikke mere brød. -Godt, at Michail tog noget med.
-Hvor kommer du fra? -Altai-regionen.
Så du er her for at arbejde?
Ja, det er korrekt.
Og når arbejdet er overstået vender du tilbage til Altai.
Mor...
Undskyld. Jeg tvivler ikke på, at du er et godt menneske.
Jeg elsker din datter og vil gifte mig med hende.
Katja, vil du gifte dig med mig?
Sejr! Sejr, mine brødre!
-Hvad sker der? -Sejr!
Sejr, brødre! Sejr!
-Sejr! Hurra! -Krigen er forbi!
Jeg gratulerer jer-
-med det sejrrige udfald af den store patriotiske krig.
Tror du, at de lukker afdelingen ned?
Ingen har brug for maskingeværer nu.
Jeg ved, hvad vi kan lave i fredstid.
Vi designer en elektrisk kødhakker.
Hvorfor ikke? Alle husholdninger får brug for en.
Man putter bare kødet i og trykker på en knap!
Vi kalder den kødhakker K-1.
-Står K'et for Kalasjnikov? -Familien Kalasjnikov. Ideen var min.
Kom ind.
-Goddag, kammerat oberst. -Kalasjnikov, godt at se dig.
-Tillykke. -I lige måde.
-Gå ud og skift. Der er parade kl. 12. -Jeg har aldrig haft en paradeuniform.
-Jeg har et spørgsmål. -Lad høre.
Har vores hårde slid virkelig været forgæves?
Vi har lagt så mange tanker og forhåbninger i det.
Hvorfor griner du?
Læs det her. Det kom i dag.
"Dekret...at udruste vor hær og flåde med overlegne skydevåben."
Der kommer en offentlig udtalelse, men lad mig sige det til dig personligt:
Du kan fortsætte med arbejdet, men nu får du din egen afdeling.
Lav den her først.
Lav en til af de her. Med de samme specifikationer.
-Goddag, kammerater. -Goddag, kammerat Sudajev.
Det var pokkers, Kalasjnikov. Der er sket noget.
-Jeg gør mit bedste. -Arbejder du på et nyt automatvåben?
Ja.
-"AK". Har du en prototype? -Nej, men jeg forbedrer designet...
Du burde forenkle den. Hver en ekstra del kan blive et svagt punkt.
Et maskingevær skal være simpelt. Som en hammer.
Ja, som en hammer.
Din PPS-43 er genial.
-Har du læst oprustningsdekretet? -Ja.
Næste måned udskriver de en ny konkurrence.
Det betyder, at min "geniale" PPS, som du så venligt kalder den,-
-snart hører hjemme på et museum.
Det kaldes udvikling, Kalasjnikov.
Bliver vi konkurrenter igen?
Hvis jeg vinder, så køber jeg en god flaske armensk cognac til dig.
-Du er kun væk et år. -Det er ikke det!
-Hvad er det så? -Kovrovs våbenfabrik. Hvem er chef der?
-General Degtjarov. -Nemlig. Vi er konkurrenter.
Han vil ikke støtte mig. Jeg skal være heldig, hvis jeg får en arbejdsbænk.
-Du skal nok klare dig. Du er stædig. -Ja, jeg er stædig.
Du er den bedste våbenkonstruktør i hele Sovjetunionen.
-Tror du det? -Jeg ved det.
Hvorfor ikke i verden?
Bliv ved med at drømme!
KOVROVS VÅBENFABRIK, 1947
Kammerat Kalasjnikov. Goddag.
Jeg skal arbejde for dig. Mit navn er Alexander Zajtsev.
Vi skal samarbejde.
-Hvis du ikke har noget imod det... -Det har jeg ikke.
Det er kun min anden uge her, men jeg kender allerede stedet.
Formanden kan ikke kende mig og tror, at jeg er en kurer. Men det er okay.
-Hvem er det der? -Kammerat Degtjarov.
Han har søreme en smart bil.
En gave fra kammerat Stalin. Har du hilst på ham?
Hvem, Stalin?
-Nej, kammerat Degtjarov. -Ikke endnu, men det kommer jeg til.
Katja, jeg har gode nyheder.
Jeg er overlykkelig. Jeg vil dele min glæde med dig i hemmelighed.
Alt, ser ud til at falde på plads, bogstavelig talt.
Alt, passer sammen som fod i hose.
Sudajev havde ret. Designet skal være enkelt. Som en hammer.
Jeg tænkte og tænkte og - bang! Løsningen slog ned i mig som et lyn!
Som du nok kan regne ud, har jeg svært ved at sove. Jeg er nervøs.
Jeg er hunderæd. Jeg var mindre bange i kampvognen på slagmarken.
Samtidig er jeg fyr og flamme. Jeg kan ikke vente med at teste den.
-Er alt i orden? Hvad så nu? -Til skydebanen.
De tester Degtjarovs prototyper i dag.
Bare rolig, vi har kun en.
Hvem banker?
Konstruktør Kalasjnikov. Jeg skal have testet min prototype.
I dag tester vi general Degtjarovs prototyper.
Det var jo det, jeg sagde.
Okay...
VICEDIREKTØR
Ja, det husker jeg.
Hvad? Nå ja... Du kan tidligst få en tid på onsdag.
-Det er om to dage. -Ja, og så kan du teste dit våben.
Jeg har ikke kunnet sove. Jeg vil se, hvad det kan.
General Degtjarov råder over skydebanen frem til onsdag.
Så anmoder jeg om lov til at teste mit våben udenfor området. Ude i skoven.
Jeg bliver nødt til at vide, om alt er i orden.
Det kan jeg ikke tillade. Man må ikke fjerne våben fra området.
-Kan du skaffe patroner? -Patroner? Til hvad?
Hallo, din idiot! Hvad helvede laver du? Hold op med at skyde!
Michail...
Læg våbnet!
Til venstre.
Kammerat general, seniorsergent Kalasjnikov er her, som De bad om.
Luk ham ind.
-Du kan gå, major. -Javel, general.
Jeg kan godt huske dig, Kalasjnikov.
I 1943 var det Sudajev, der vandt, men dit maskingevær gjorde indtryk.
Som kampvåben var det mildest talt det rene skrammel.
Men af et håndlavet våben fremstillet af et stykke metal i et depot at være-
-var det imponerende.
Er det sandt, at du ingen uddannelse har?
Ja, jeg har ingen uddannelse.
Så du er selvlært?
Sæt dig ned, seniorsergent.
Jeg vil gerne se din nye kreation, før den skal testes.
-Kammerat general...! -Vær ikke bekymret.
Jeg ved, at konstruktører nødigt viser deres prototyper til hinanden.
Men bare rolig. Jeg stjæler ikke dine geniale ideer.
Mit våben er færdigt og skal testes på skydebanen.
Jeg er bare nysgerrig.
Spændende.
Opbygningen er så intuitiv...
Jeg ser ingen mening i at teste min konstruktion yderligere.
Dette våben er mit overlegent.
Seniorsergent Kalasjnikovs konstruktion er langt mere avanceret.
Kammerat general, hvad stiller vi op med Deres prototype?
Lås den inde i en boks et sted.
-Så ingen får den at se. -Javel, general.
Bulkin, testskydning!
Klar.
Indled test.
Skyd, når du er klar.
Fejl ved affyring.
Dementjiev, testskydning!
-Klar. -Indled test.
Skyd, når du er klar.
Mislykket affyring. Den satte sig.
Kalasjnikov, testskydning.
Skyd, når du er klar.
-Testskydningen lykkedes! -Fortsæt testen.
Skyd, når du er klar.
Michail!
-Nå? -Alt gik godt.
Er du ikke glad?
Jo, jeg er glad.
Jeg er gravid.
Åh, Michail!
Sæt mig ned!
KREML, MOSKVA, 1949
Goddag.
-Tillykke. -Tak.
Tillykke.
-Jeg gratulerer ligeledes, sergent. -Tak.
Det der er Voronov. Chefmarskal for artilleriet.
Goddag, kammerat marskal.
-Kalasjnikov? -Goddag, kammerat marskal.
-Hvordan har du det? -Opløftet.
Fint. Du har gjort det godt.
Man glemmer aldrig sin første præmie. Hvordan vil du bruge pengene?
Det har jeg ikke overvejet endnu.
Oberst, jeg låner sergenten indtil i aften.
-Javel, kammerat marskal. -Sæt dig ind i bilen.
Tag med.
Det er på høje tid, at du begynder at stige i graderne.
At lægge tiden som sergent bag dig og blive officer. Hvad er din uddannelse?
Uafsluttet, kammerat marskal. Syv års skolegang.
Du minder om Lomonosov, som gik til fods fra Sibirien til Moskva.
-Hvor kommer du fra? -Altai-regionen.
Hvornår var du sidst hjemme?
For så længe siden, at jeg muligvis ikke kan kende min egen mor.
-Så må du hjem og hilse på. -Hvem giver tilladelse til det?
Jeg troede, at jeg ville få fri efter, at jeg vandt konkurrencen.
I stedet er der planlagt ti års arbejde for mig.
Vi tjener alle vores fædreland, sergent. Vores fædreland.
-Der er sikkert smukt i Altai netop nu. -Meget smukt.
Regiment...
Giv akt!
Kammerat chefmarskal for artilleriet.
Regimentet er samlet under major Ivanovs befaling.
-Vær hilset, kammerater. -Vær hilset, kammerat chefmarskal.
Tillykke med den afsluttende test af et nyt skydevåben!
Hurra!
Vi er stolte over vores enestående våbeningeniører.
Dem, der skaber de mægtige våben, så vi kan besejre fjenden.
Navne som general Degtjarov, Tokarev, Simonov og Sudajev-
-vil for altid være indskrevet i verdens våbenhistorie.
I dag vil jeg præsentere en ung og yderst begavet konstruktør.
Modtagere af Stalinprisen: Seniorsergent Kalasjnikov.
Hans design, automatvåbnet AK-47, er fremtiden indenfor våbenfremstilling.
Tak for indsatsen.
Vi er stolte over at tjene Sovjetunionen!
Tillykke. I morgen underskriver jeg en ordre om orlov til dig.
Tag hjem, min dreng. Hils din mor fra mig.
-Rør. -Rør.
Til dato er der fremstillet 200.000.000 AK-47'ere.
Dette gør det til 1900-tallets mest genkendelige våben.
Konger og andre har set det som en ære at blive fotograferet med Kalasjnikov.
Shaher, emirer og sheiker har stolt taget imod den berømte AK-47 som gave.
Og Kalasjnikov selv havde kun et mål med sit livsværk:
At sørge for, at hans elskede hjemland var godt beskyttet.
Oversættelse: J. Petersen firstlightmedia