‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Noaptea nu ne-a fost niciodată aliată.
‎Ochii noștri nu o pot străpunge.
‎Un loc cu sunete îngrijorătoare...
‎și orori imaginate.
‎Dar acum...
‎pentru prima dată...
‎putem ridica vălul întunericului.
‎Din jungle secrete...
‎în regate înghețate...
‎noua tehnologie
‎ne permite să descoperim ‎creaturi rar văzute...
‎și drame ascunse.
‎În orice loc din lume...
‎unde lumina pălește...
‎apar noi lumi.
‎NOAPTEA PE PĂMÂNT
‎Pe măsură ce ziua se stinge,
‎întunericul cuprinde planeta...
‎cu peste 1.000 de kilometri pe oră.
‎De acum, până în zori...
‎fiecare oră înseamnă o nouă provocare.
‎Fiecare creatură de pe pământ ‎trebuie să treacă prin noapte.
‎DE LA RĂSĂRIT PÂNĂ LA APUS
‎Munții Simien din Etiopia.
‎Aproape s-a lăsat întunericul.
‎După o zi lungă, fierbinte, ‎masculul gelada își adună trupa.
‎Piscurile nu vor mai fi sigure ‎pentru mult timp.
‎Curând, hienele și leoparzii vor ieși ‎la vânătoare.
‎În spațiu deschis, ‎maimuțele sunt vulnerabile.
‎Vor fi în siguranță la 100 de metri ‎dincolo de marginea stâncii.
‎Chiar și cel mai mic trebuie să ajungă ‎acolo dacă vrea să supraviețuiască.
‎Orice alunecare poate fi fatală.
‎Dimensiunile masculului bătrân ‎îi diminuează agilitatea.
‎Cu cât e mai întuneric,
‎cu atât crește riscul să cadă.
‎Au reușit.
‎Pregătindu-se de înnoptat,
‎maimuțele gelada ling stânca...
‎îmbunătățindu-și aportul de minerale, ‎limitat de dieta vegetariană.
‎Un comportament ‎ce nu a mai fost documentat.
‎Acest loc de odihnă strâmt
‎ar trebui să le protejeze ‎în fața pericolelor din întuneric.
‎Pentru alții...
‎noaptea aduce protecția.
‎Și e așteptată cu nerăbdare.
‎Când lumina dispare în Texas, ‎unele animale devin nerăbdătoare.
‎În această peșteră
‎e cea mai mare concentrație ‎de mamifere de pe Pământ.
‎Douăzeci de milioane ‎de lilieci mexicani fără coadă.
‎Toți așteaptă adăpostul întunericului.
‎Cel mai apropiat loc de hrănit ‎se află la peste 100 de km.
‎Nu pot face călătoria dus-întors ‎cât timp e întuneric,
‎deci trebuie să înfrunte lumina.
‎Și prădătorii ce-i pândesc.
‎Văzul superior și manevrabilitatea
‎sunt în avantajul șoimilor și uliilor ‎în timpul zilei.
‎Acești lilieci sunt adaptați ‎pentru zbor rapid, pe distanțe mari,
‎nu pentru acrobații aeriene.
‎Singura apărare e numărul lor mare.
‎Își copleșesc inamicul,
‎iar majoritatea vor ajunge ‎la locul unde se hrănesc.
‎Dar nu toți.
‎Exodul a milioane de lilieci continuă ‎ore în șir.
‎În sfârșit, soarele coboară sub orizont,
‎împreună cu ultimele sale raze.
‎E întuneric.
‎Dar nu deplin.
‎Lumina Lunii pline e de 400.000 de ori ‎mai slabă decât a soarelui.
‎Ochii noștri abia văd.
‎Dar camera pentru luminozitate scăzută...
‎dezvăluie o lume nocturnă ascunsă.
‎Care e foarte activă.
‎În Zimbabwe.
‎E sfârșitul anotimpului secetos, ‎lung și torid.
‎Ziua, temperatura atinge ‎40 de grade Celsius.
‎Noaptea aduce alinare.
‎Temperatura a scăzut la 22 de grade.
‎Această familie de elefanți trebuie ‎să găsească apă înainte de răsărit.
‎Deplasarea în timpul zilei este epuizantă ‎pentru puiul nou-născut.
‎Trebuie să se deplaseze ‎cât mai mult posibil când e răcoare.
‎Noaptea e o alinare periculoasă.
‎Ea aduce și prădătorii.
‎Leii sunt în principal vânători nocturni.
‎Ochii lor sensibili la lumină...
‎le oferă avantaj în fața prăzii.
‎Elefanții văd noaptea ‎mai bine decât oamenii,
‎dar nu așa de bine precum leii.
‎Condusă de femela cea mai în vârstă, ‎turma îi ține pe cei mici în mișcare.
‎Se adună nori de furtună...
‎care acoperă Luna.
‎Cu excepția luminii câtorva fulgere, ‎întunericul e acum deplin.
‎Elefanții abia văd.
‎Apărarea lor se bazează acum ‎pe auz și pe miros.
‎Simt prezența leilor în apropiere,
‎dar nu le pot detecta exact poziția.
‎Elefanții domină ziua.
‎Dar noaptea...
‎rolurile se schimbă.
‎Puiul e deosebit de vulnerabil.
‎Are nevoie de protecția familiei.
‎Confuză, turma se împrăștie.
‎O femelă e separată de ceilalți.
‎A rămas singură în întuneric.
‎Estul Statelor Unite.
‎La două ore după apus...
‎magia se ridică în aer.
‎Licurici.
‎Majoritatea licuricilor ‎luminează intermitent.
‎Dar camera pentru luminozitate scăzută ‎descoperă o specie cu altă abordare.
‎Aceștia sunt licuricii fantome-albastre.
‎Masculi înamorați care-și caută ‎o parteneră.
‎Deși alții luminează intermitent,
‎aceștia pot străluci continuu ‎până la un minut.
‎Lumina lor e semnalul ‎pentru femelele fără aripi de la sol.
‎Ea e cât un bob de orez.
‎Dar luminează suficient...
‎cât să fie văzută.
‎Timpul de împerechere e scurt.
‎Spectacolul fascinant durează ‎doar câteva săptămâni.
‎Sting luminile, pentru a beneficia ‎de ceva intimitate.
‎După împerechere,
‎femela intră în subteran ‎pentru a-și depune ouăle...
‎garantând un nou spectacol ‎al fantomelor albastre și anul viitor.
‎În fiordurile din Norvegia,
‎orele crepusculului au trecut de mult.
‎Heringii au început deplasarea.
‎La adăpostul întunericului, ‎ar trebui să fie în siguranță.
‎Dar nu în seara asta.
‎Traulerele pot pescui ‎sute de tone într-o ieșire pe mare.
‎Iar această agitație...
‎nu trece neobservată.
‎Apele întunecate...
‎sunt patrulate
‎de orci.
‎Au auzit zgomotul vaselor...
‎și au învățat ‎că asta înseamnă o oportunitate.
‎În mod normal, folosesc ecolocația, ‎un sonar natural, ca să găsească prada.
‎Dar acum au descoperit o modalitate ‎mai facilă.
‎Se folosesc de lumini.
‎Unii pești scapă din plase.
‎Dar sunt dezorientați ‎și se despart de banc,
‎devenind pradă ușoară.
‎Prădătorii de șapte tone...
‎își arată partea delicată.
‎Orcile sunt printre cele mai inteligente
‎și sociabile animalele oceanice.
‎Camerele noastre nocturne descoperă ‎un comportament nemaivăzut.
‎Semnalizează cu bule.
‎În lumină,
‎bulele semnalizează ca un far...
‎chemând ceilalți membri ‎ai familiei la masă.
‎În Zimbabwe...
‎noaptea a fost tragică ‎pentru familia de elefanți.
‎Femela izolată a pierdut lupta cu leii.
‎Nu e timp de jelit.
‎Familia trebuie să continue ‎și să găsească apă.
‎Se deplasează de peste patru ore.
‎Puii sunt însetați.
‎Puiul nou-născut e complet epuizat.
‎Dar femela dominantă știe ‎că sunt în apropierea apei.
‎O poate mirosi.
‎Sunt în apropierea apei...
‎dar pericolul se ivește din nou.
‎Hiene.
‎Ziua, capacitatea lor vizuală ‎e ca a elefanților.
‎Dar noaptea,
‎e mult mai bună.
‎Puiul nou-născut trebuie protejat.
‎O mișcare greșită, ‎și hienele îl vor înhăța.
‎Țipetele ascuțite din întuneric ‎îi alertează pe toți.
‎Hienele încearcă să provoace panică.
‎Țipetele de ajutor ale elefantului...
‎au fost auzite.
‎Toată familia vine în ajutor.
‎În sfârșit, turma își poate potoli setea.
‎Legăturile familiale puternice
‎i-au ajutat pe elefanții tineri ‎să depășească pericolele întunericului.
‎Pentru alții,
‎provocările abia încep.
‎E noapte...
‎în peninsula Yucatan din Mexic.
‎Luna plină strălucește puternic.
‎Aici sunt animale ‎pe care le considerăm diurne.
‎Dar în această perioadă din an
‎trebuie să înfrunte noaptea.
‎Camerele nocturne ne prezintă ‎lumea lor secretă.
‎Peste 40.000 de flamingi americani.
‎Deși e întuneric,
‎nu-și permit să doarmă.
‎E sezonul de împerechere.
‎Puii de flamingo american cresc ‎incredibil de repede.
‎Pentru a le satisface apetitul nestăvilit, ‎ambii părinți trebuie să fie activi,
‎zi și noapte,
‎într-o ștafetă de hrănire permanentă.
‎Puii lăsați nesupravegheați...
‎se adună în creșe, pentru siguranță.
‎Puiul acesta are două săptămâni.
‎Și e înfometat.
‎Părinții lui nu s-au întors,
‎așa că a plecat în căutarea lor.
‎În întuneric,
‎e dificil să-și recunoască părinții.
‎Asta...
‎nu e mama lui.
‎Nu rezolvă nimic implorând străinii,
‎oricât ar încerca.
‎Căutarea l-a îndepărtat ‎de protecția oferită de creșă...
‎și l-a adus în ape periculoase.
‎Crocodilii văd bine în întuneric.
‎Au o bandă orizontală ‎de celule sensibile la lumină...
‎cu care cercetează orizontul.
‎Au receptori de presiune pe corp,
‎cu care detectează mișcarea apei.
‎Însă Luna strălucește puternic ‎în noaptea asta.
‎Flamingii au o șansă.
‎S-a dat avertismentul.
‎Puii cresc foarte repede și pot deja fugi ‎mai repede decât crocodilul.
‎Când mama lui se întoarce,
‎creșa s-a refăcut.
‎Puiul se poate hrăni în siguranță.
‎În doar șapte săptămâni, ‎toți acești pui vor putea să zboare.
‎Iar părinții lor
‎nu vor mai lucra toată noaptea.
‎Se apropie zorii.
‎Pe coasta Alaskăi,
‎somonul înoată în amonte, ‎spre locurile de depunere a icrelor.
‎Pe măsură ce Luna apune după munți...
‎văile adânci sunt scufundate în beznă.
‎Camera cu termoviziune ne ajută ‎să străpungem întunericul.
‎Detectează căldura peisajului...
‎și animalele din el.
‎Un lup de coastă.
‎Mai mic decât lupii ‎din interiorul Alaskăi...
‎trăiește doar în câteva locuri.
‎În această perioadă
‎se hrănește mai mult cu somon.
‎Peștii alcătuiesc un sfert din dieta lui.
‎În seara asta, femela nu e singură.
‎Un urs grizzly masiv...
‎e periculos pentru un lup singuratic.
‎Acest urs știe că are de două ori mai mult ‎succes, dacă pescuiește pe întuneric.
‎Peștii nu văd bine pe întuneric.
‎Dar nici ursul.
‎Dar celelalte simțuri ‎sunt incredibil de ascuțite.
‎Ascultă cum se zbat somonii ‎în apele puțin adânci.
‎Și adulmecă femelele ‎care poartă ouă hrănitoare.
‎Nu-i poate prinde văzându-i.
‎Ci simțindu-le atingerea.
‎Labele sensibile devin o capcană...
‎care așteaptă să înșface ‎somonii care înoată prea aproape.
‎O pradă substanțială.
‎Prima dintre multele ‎până se crapă de ziuă.
‎Ursul fiind ocupat,
‎lupoaica are o șansă.
‎În noaptea asta, e suficient pentru toți.
‎Sunt ultimele ore ale nopții,
‎dar junglele din Asia sunt ‎învăluite în întuneric.
‎Lumina Lunii se străduiește ‎să penetreze pădurea încâlcită.
‎În Singapore,
‎se întâmplă ceva ciudat în coronament.
‎O femelă de lemur zburător.
‎Arareori văzuți,
‎puțini știu de existența lor.
‎În ciuda aparenței,
‎este o rudă îndepărtată cu noi.
‎Un vlăstar timpuriu ‎al familiei noastre de primate.
‎Are un pui.
‎Membranele pielii îi permit ‎să-i ofere siguranță
‎la înălțime.
‎Face parte dintr-o rețea extinsă ‎de lemuri zburători.
‎Dar este dificil să ții legătura ‎în larma unei nopți în junglă.
‎Soluția lemurilor zburători ‎a fost descoperită abia recent.
‎Sunetele pe care le scot au o frecvență ‎care răzbește în larma generală.
‎Ultrasunetele.
‎Imperceptibil oamenilor.
‎Semnale secrete...
‎în întuneric.
‎Un avertisment.
‎Pericolul pândește.
‎Un piton reticulat.
‎E animal cu sânge rece.
‎Dar nopțile încinse din junglă ‎îi permit să fie activ pe întuneric.
‎Lemurii zburători au ochi imenși...
‎mereu în alertă.
‎Au sacrificat vederea în culori ‎pentru sensibilitatea la lumină.
‎Crucială...
‎în nopțile din pădure.
‎S-a dat alarma.
‎Incapabil să vadă noaptea...
‎pitonul se bazează pe alte simțuri.
‎Limba lui adună mirosuri.
‎Receptorii din gură gustă aerul.
‎Lemurii zburători sunt cățărători agili.
‎Dar la fel sunt și pitonii.
‎De mărimea unei pisici domestice,
‎reprezintă o masă decentă.
‎Nu mai are unde să urce.
‎Dar mai are un as în mânecă.
‎Lemurii zburători ‎sunt planoriști de excepție.
‎Capabili să planeze peste 130 de metri.
‎Zboară tăcut printre copaci...
‎pentru a scăpa de primejdia nopții.
‎Actul final al nopții...
‎începe acum.
‎În Thailanda, ‎un cor stăruitor vestește zorile.
‎Sunt cântecele gibonilor lar.
‎Se trezesc până în zori...
‎și își încep serenada zilnică.
‎Este un duet între cupluri ‎pentru a-și întări legăturile.
‎Aerul tăcut al dimineții ‎le duce departe cântecele prin coronament.
‎Li se alătură și alții.
‎Întâmpină revenirea luminii.
‎Pe cât de repede s-a întunecat...
‎acum se luminează.
‎E timpul ca vietățile nopții ‎să se adăpostească.
‎Tura de zi poate prelua ștafeta.
‎E timpul să se bucure ‎de căldura soarelui...
‎înainte ca noaptea ‎să-și intre iar în drepturi.
‎Camerele de ultimă generație ‎schimbă modul în care înțelegem
‎unele dintre cele mai emblematice ‎animale de pe Pământ...
‎dezvăluind provocări nemaipomenite ‎ale nopții...
‎și oportunități de neegalat.
‎Cine știe ce alte secrete ‎vor mai fi descoperite...
‎în timpul unei nopți pe Pământ?