NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Yö on ollut meille aina tuntematon.
Se on maailma, jota silmämme eivät näe.
Se on pelottavien äänten -
ja kuviteltujen kauhujen paikka.
Mutta nyt -
ensi kertaa -
voimme nostaa pimeyden verhon.
Salaisista viidakoista -
jäätyneisiin valtakuntiin -
uusi teknologia antaa nyt mahdollisuuden paljastaa harvoin nähtyjä olioita -
ja kätkettyä draamaa.
Kaikkialla Maapallolla -
valon hiipuessa -
uudet maailmat heräävät.
Kun päivä alkaa päättyä,
kiiruhtaa pimeys planeetan halki -
yli 1 000 kilometrin tuntinopeudella.
Tästä hetkestä aamunkoittoon -
tuo jokainen tunti uniikkeja haasteita.
Ja jokaisen Maapallon olennon on löydettävä keino selvitä yöstä.
ILTAHÄMÄRÄSTÄ AAMUNKOITTOON
Simienin vuoristo Etiopiassa.
Pimeys on melkein laskeutunut.
Pitkän kuuman päivän jälkeen -
tämän tselada-uroksen on kerättävä laumansa.
Nämä vuorenhuiput eivät ole kohta enää turvallisia.
Hyeenat ja leopardit lähtevät kohta metsälle.
Avomaastossa tseladat ovat haavoittuvaisia.
Turva sijaitsee 100 metriä kallionreunaman alla.
Pienimpienkin on kuljettava reitti voidakseen selviytyä yön.
Lipsahdus voi tappaa.
Vanha uros on suuren kokonsa takia vähemmän ketterä kuin muut.
Mitä pimeämpi tulee, sitä suurempi on putoamisvaara.
Ne selvisivät.
Tseladojen asettuessa yöksi -
ne nuolevat kallion seinämää -
lisätäkseen mineraaleja rajoittuneeseen kasvisruokavalioonsa.
Tätä käytöstä ei ole ennen kuvattu.
Tämän vaarallisen lepopaikan -
pitäisi riittää suojaksi pimeyden vaaroja vastaan.
Muille -
yö tuo turvaa.
Eikä se voi tulla tarpeeksi pian.
Valon hiipuessa hitaasti Texasissa jotkin alkavat olla kärsimättömiä.
Tässä luolassa lymyää -
maailman suurin nisäkäskeskittymä.
Kaksikymmentä miljoonaa doggilepakkoa.
Ne kaikki odottavat yön tuomaa suojaa.
Mutta lähimmät ruokapaikat voivat olla jopa 100 kilometrin päässä.
Matkaa ei ole mahdollista taittaa edestakaisin pimeinä tunteina,
joten niiden on uskallettava valoon -
ja odottavien petolintujen kynsiin.
Erinomainen näkö ja ketteryys -
antavat haukoille ja jalohaukoille etulyöntiaseman päivällä.
Nämä lepakot ovat sopeutuneet nopeisiin pitkän matkan lentoihin,
eivät taitolentoon.
Niiden ainoa puolustus on lukumäärä.
Suuren määrän vuoksi -
suurin osa niistä selviää ruokapaikaille.
Mutteivät kaikki.
Miljoonien lepakoiden pakomatka jatkuu tunteja.
Viimein aurinko lipuu horisontin taa -
vieden viimeisetkin valonsäteet mukanaan.
Pimeys.
Muttei täydellinen.
Täysikuu on 400 000 kertaa aurinkoa himmeämpi.
Silmämme pinnistelevät nähdäkseen.
Mutta valoherkkä kamera -
paljastaa kätketyn yöllisen maailman,
joka on yhä erittäin hereillä.
Zimbabwe.
On pitkän ja kuuman kuivan kauden loppu.
Päiväsajan lämpötilat huitelevat 40 °C:ssa.
Yö tuo helpotuksen.
Lämpötila laskee siedettävään 22 °C:een.
Tämän norsuperheen on löydettävä juomavettä ennen auringonnousua.
Pitkien matkojen kulkeminen päivisin uuvuttaa vastasyntyneen poikasen.
Niiden on kuljettava mahdollisimman pitkälle, kun on viileää.
Mutta yöllä on huonotkin puolensa.
Saalistajat aktivoituvat.
Leijonat ovat enimmäkseen yösaalistajia.
Hyvin valoherkät silmät -
antavat niille etulyöntiaseman.
Norsu näkee meitä paremmin pimeässä, muttei läheskään niin hyvin kuin leijona.
Vanhimman naaraan johdattamana lauma pitää pienokaiset liikkeessä.
Myrskypilviä kerääntyy.
Ne peittävät kuun.
Salamointia lukuun ottamatta nyt on säkkipimeää.
Norsut eivät näe juuri mitään.
Nyt niiden turvallisuus on kuulon ja hajuaistin varassa.
Ne aistivat leijonien vaanivan,
mutteivät pysty näkemään niitä.
Norsut hallitsevat päivisin.
Mutta öisin -
osat vaihtuvat.
Vastasyntynyt on erityisen haavoittuva.
Se tarvitsee perheensä suojelua.
Hämmennyksen vallitessa ne hajaantuvat.
Naaras joutui erilleen muista.
Se jää yksin pimeään.
Yhdysvaltain itäosa.
Aurinko on laskenut kaksi tuntia sitten,
ja ilmassa on taikaa.
Tulikärpäsiä.
Useimmat tulikärpäset vilkuttavat valojaan.
Mutta valoherkät kamerat paljastavat toisin toimivan lajin.
Nämä ovat niin sanottuja sinihaamuja.
Lemmenkipeät urokset etsivät kumppania.
Toisten vain vilkkuessa -
nämä voivat hohtaa tauotta jopa minuutin.
Niiden valo toimii signaalina siivettömille naaraille maassa.
Naaras on riisinjyvän kokoinen.
Mutta se hohtaa juuri tarpeeksi, että urokset löytävät sen.
Lisääntymisaika on lyhyt.
Tämä lumoava näky kestää vain muutaman viikon.
Ne sammuttavat valonsa saadakseen rauhaa kilpailijoilta.
Parittelun päätyttyä -
naaras suuntaa maan alle munimaan -
ja varmistamaan, että sinihaamujen esitys näkyy ensi vuonnakin.
Norjan vuonoilla -
iltahämärän aika on mennyt jo kauan sitten.
Sillit ovat liikkeessä.
Nyt pimeän turvin pitäisi olla turvallisempaa liikkua.
Muttei tänään.
Troolarit voivat kauhoa satoja tonneja yhdellä matkalla.
Kaikki tämä toiminta -
ei jää huomaamatta.
Näitä mustia vesiä -
partioivat -
miekkavalaat.
Ne ovat kuulleet veneiden äänet -
ja oppineet, että ne tuovat tilaisuuden.
Normaalisti ne pyydystäisivät kaloja pimeässä kaikuluotaamalla.
Mutta täällä ne ovat löytäneet helpomman keinon.
Ne hyödyntävät valoja.
Jotkin kalat pääsevät verkoista.
Mutta häkeltyneinä ja parvesta erillään -
ne ovat helppoja saaliita.
Seitsemän tonnin saalistajat -
näyttävät herkän puolensa.
Miekkavalaat ovat eräitä sosiaalisimpia ja älykkäimpiä merten olentoja.
Ja yökameramme paljastavat ehkä täysin uutta käytöstä.
Kuplasignaaleja.
Valoissa -
kuplat toimivat majakkana,
joka johtaa muita perheenjäseniä aterialle.
Zimbabwessa -
yö on tuonut tragedian norsuperheeseen.
Erilleen joutunut naaras hävisi taistelun leijonia vastaan.
Suremiseen ei ole aikaa.
Perheen on jatkettava veden etsintää.
Ne ovat kävelleet yli neljä tuntia.
Nuoret alkavat olla janoisia.
Vastasyntynyt on täysin uupunut.
Mutta matriarkka tietää, että ne ovat veden lähellä.
Se haistaa veden.
Ne ovat aivan sen äärellä,
kun vaara uhkaa jälleen.
Hyeenoita.
Päivisin ne näkevät yhtä hyvin kuin norsut.
Pimeän tultua -
ne näkevät paljon paremmin.
Vastasyntynyttä on suojeltava.
Yksi väärä liike ja hyeenat nappaavat sen.
Huudot pimeydestä varoittavat kaikkia vaarasta.
Hyeenat tekevät parhaansa saadakseen aikaan paniikin.
Mutta norsujen hätähuudot -
on kuultu.
Koko suku saapuu apuun.
Lauma voi viimein sammuttaa janonsa.
Vahvoine perhesiteineen -
nämä nuoret norsut ovat voittaneet pimeimpien tuntien haasteet.
Mutta toisille -
koettelemukset ovat vasta aluillaan.
On keskiyö -
Meksikon Jukatanin niemimaalla.
Täysikuu on kirkkaimmillaan.
Täällä on eläimiä, jotka yhdistämme päivään.
Mutta tähän aikaan vuodesta niiden on uhmattava yötä.
Yökamerat paljastavat niiden salaisen maailman.
Yli 40 000 karibianflamingoa.
Pimeydestä huolimatta niillä ei ole varaa nukkua.
Nyt on lisääntymiskausi.
Karibianflamingon poikaset kasvavat uskomattoman nopeasti.
Niiden kyltymättömän ruokahalun vuoksi vanhempien on oltava aktiivisia -
päivin ja öin -
pitäen yllä jatkuvaa ruokintaa.
Vartioimattomat poikaset -
kerääntyvät joukoksi saadakseen turvaa.
Tämä poikanen on tuskin kaksiviikkoinen. Se on nälkäinen.
Kumpikaan vanhemmista ei ole palannut,
joten se lähtee etsimään niitä.
Pimeässä -
on vaikea sanoa, kuka on kuka.
Tämä -
ei ole sen emo.
Tuntemattomilta kerjääminen ei auta, vaikka se yrittäisi miten.
Etsintä on vienyt sen joukon turvasta -
vaarallisille vesille.
Krokotiilin silmät toimivat hyvin pimeässä.
Niissä on valoherkkiä soluja vaakasuorana rivinä -
horisontin tarkkailuun.
Ja koko kehoa peittävillä reseptoreillaan -
ne aistivat liikkeen vedessä.
Mutta kuu on tänään kirkas.
Niinpä flamingoilla on mahdollisuus.
Ne päästävät varoituksen.
Nämä poikaset kasvavat niin nopeasti, että ne voivat juosta krokotiilia pakoon.
Emon paluuseen mennessä -
on joukko palannut yhteen.
Poikanen voi syödä turvassa.
Vähän yli seitsemässä viikossa kaikki nämä poikaset pystyvät lentämään.
Eikä niiden vanhempien tarvitse työskennellä yötä myöden.
Nyt ollaan aamun pikkutunneilla.
Alaskan rannikolla lohet suuntaavat kutupaikoilleen joen yläjuoksulle.
Kuun laskiessa vuorten taa -
laaksot vajoavat pimeyteen.
Lämpökamera suo meille tilaisuuden nähdä yön pimeyteen.
Se näkee maiseman ja sen sisältämien eläinten lämpöjäljen.
Rannikolla elävät sudet -
ovat Alaskan sisämaan susia pienempiä,
ja niitä elää vain muutamassa erityisessä paikassa.
Tähän aikaan vuodesta -
naaras syö lohta.
Neljäsosa sen ruokavaliosta koostuu niistä.
Tänä iltana se ei ole yksin.
Jättimäinen harmaakarhu.
Se on vaarallinen yksinäiselle sudelle.
Tämä karhu on oppinut, että se voi kalastaa kaksi kertaa enemmän pimeässä.
Kalat eivät näe hyvin pimeässä.
Ei kyllä karhukaan.
Mutta sen muut aistit ovat hyvin tarkkoja.
Se kuuntelee lohien loiskintaa matalikossa.
Se haistaa naaraslohet, jotka ovat täynnä mätiä.
Se ei saa niitä kiinni näköaistilla.
Mutta tunnustelemalla se saa.
Herkistä tassuista tulee ansa,
joka odottaa napatakseen liian läheltä uivan lohen.
Merkittävä saalis.
Ja vain yksi monista ennen aamua.
Kun karhu puuhastelee muuta,
näkee susi tilaisuutensa tulleen.
Tänä iltana kalaa riittää kaikille.
Nämä ovat yön viimeisiä tunteja,
mutta Aasian viidakot ovat silti yhä syvällä pimeässä.
Kuunvalon on vaikea läpäistä tätä sekaista metsää.
Singaporessa latvustoissa on jotain outoa.
Kaguaaninaaras.
Sitä nähdään harvoin, eikä moni tiedä sen olemassaolosta.
Sen ulkonäöstä huolimatta -
se on itse asiassa etäinen sukulaisemme.
Se kuuluu varhaiseen kädellisten haaraan.
Sillä on poikanen.
Ihopoimut sallivat sen pitää poikasensa turvassa -
korkealla latvastossa.
Se on laajan kaguaaniverkoston jäsen.
Mutta öisen viidakon hälinän keskellä on vaikea pitää yhteyttä.
Kaguaanien ratkaisu tähän on löydetty vasta hiljattain.
Ne ääntelevät taajuudella, joka läpäisee taustahälyn.
Ultraäänellä.
Ihmiskorva ei voi kuulla sitä.
Salaisia signaaleita pimeässä.
Varoitus.
Vaara on lähellä.
Verkkopyton.
Se on kylmäverinen.
Mutta kuumissa viidakon öissä se voi pysyä aktiivisena pimeän jälkeenkin.
Kaguaaneilla on valtavat silmät, jotka tarkkailevat merkkejä vaaroista.
Ne ovat uhranneet värinäön valoherkkyyteen.
Se on elintärkeää metsän yössä.
Varoitus annetaan.
Koska pyton ei voi nähdä yöllä,
se turvaa muihin aisteihinsa.
Sen kieli kerää hajuja.
Sen suun aistielimet maistavat ilmaa.
Kaguaanit ovat hyviä kiipeilijöitä.
Mutta niin ovat pytonitkin.
Kotikissan kokoisena -
se olisi hyvä ateria.
Sillä alkaa puu loppua.
Mutta sillä on vielä yksi temppu hihassaan.
Kaguaanit ovat mestariliitäjiä.
Ne voivat liitää jopa 130 metriä.
Ne kiitävät äänettömästi puiden välissä -
paetakseen yön vaaroja.
Yön viimeinen näytös on alkamassa.
Thaimaassa unohtumaton kuoro enteilee aamunkoittoa.
Tämä on larien laulua.
Ne heräävät ennen auringonnousua ja aloittavat päivittäisen seremonian.
Se on parien välinen duetto, joka vahvistaa niiden siteitä.
Tyyni aamuilma kuljettaa niiden laulun kauas latvuston halki.
Toiset liittyvät mukaan.
Ne toivottavat päivän tervetulleeksi.
Yhtä nopeasti kuin pimeys laskeutui -
palaa valo nyt takaisin.
Yöeläinten on aika löytää turvapaikka.
Päivävuoro voi nyt ottaa vallan.
On aika nauttia lämmittävästä auringosta,
ennen kuin yö jälleen palaa.
Uudenaikaiset kamerat muuttavat ymmärrystämme -
eräistä Maan ikonisimmista eläimistä.
Ne paljastavat, että yö on täynnä erikoislaatuisia haasteita -
ja verrattomia tilaisuuksia.
Kuka tietää, mitä muita salaisuuksia Maan yöllä on vielä paljastettavanaan.
Tekstitys: Antti Rinta-Loppi