EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Vi har altid været fremmede for natten.
Det er en verden, vores øjne ikke kan gennemtrænge.
Et sted fuldt af foruroligende lyde...
...og forestillinger om rædsler.
Men nu kan vi for første gang...
...løfte det mørke slør.
Fra hemmelige jungler...
...til frosne riger...
...tillader ny teknologi os at afsløre sjældent sete skabninger...
...og skjulte dramaer.
Overalt på Jorden...
...når mørket falder på...
...vågner nye verdener.
Dagen går på hæld, og mørket stormer henover planeten
med over 1000 kilometer i timen.
Fra nu af og indtil daggry...
...bringer hver time unikke udfordringer.
Og hvert eneste dyr på Jorden skal finde en måde at overleve natten på.
SKUMRING TIL DAGGRY
Simien-bjergene i Etiopien.
Her bliver snart mørkt.
Efter en lang, varm dag skal denne gelada-han samle sin flok.
Bjergtoppene er ikke sikre meget længere.
Hyæner og leoparder kommer snart for at jage.
I det åbne landskab er geladaerne sårbare.
Sikkerheden ligger 100 meter nede ad klippesiden.
Selv de mindste skal med på turen, hvis de skal overleve natten.
Et fald kan betyde døden.
Den gamle hans størrelse gør, at han ikke er så adræt som de andre.
Jo mørkere det bliver, jo større er risikoen for at falde.
De har klaret det.
Før de går til ro for natten, slikker geladaerne på klippevæggen...
...som tilføjer vigtige mineraler til deres kost af grøntsager.
Denne adfærd er aldrig blevet filmet før.
Denne farlige hvileplads burde være nok til
at beskytte geladaerne mod mørkets farer.
For andre bringer natten beskyttelse.
Og den kan ikke komme hurtigt nok.
Mens mørket falder på over Texas, bliver nogle utålmodige.
Her i hulen gemmer
den største koncentration af pattedyr noget sted på Jorden sig.
Tyve millioner buldogflagermus.
Alle venter de på mørkets frembrud.
Men det nærmeste sted at finde føde kan være over 100 kilometer væk.
Det er umuligt at nå tur-retur i de mørke timer,
så de må trodse lyset.
Og de ventende rovfugle.
Med deres fremragende syn og flyveevner har høge og falke en fordel om dagen.
Flagermusene er skabt til distanceflyvning, ikke akrobatik.
Deres eneste forsvar er deres antal.
Hvis de overvælder rovdyrene, vil langt de fleste nå frem til føden.
Men ikke alle.
Udvandringen af millioner af flagermus varer i timevis.
Endelig sænker solen sig under horisonten
og tager det sidste dagslys med sig.
Mørke.
Men ikke komplet.
Lyset fra fuldmånen er 400.000 gange svagere end solens.
Vores øjne har svært ved at se.
Men et kamera til svagt lys...
...afslører en hemmelig, natlig verden.
Som stadig er helt vågen.
Zimbabwe.
Det er slutningen på en lang, varm og tør årstid.
Om dagen når temperaturen op over 40 grader.
Natten er en befrielse.
De 22 grader er mere behagelige.
Denne elefantfamilie skal finde vand, før solen står op igen.
De lange rejser om dagen er udmattende for den nyfødte kalv.
De skal rejse så langt som muligt, mens det er køligt.
Men natten er en blandet velsignelse.
Den bringer rovdyrene frem.
Løver jager primært om natten.
Deres øjne kan se i det svageste lys...
...og giver dem en fordel over byttet.
Elefanter ser bedre i mørke, end vi gør, men slet ikke så godt som løven.
Anført af den ældste hun, holder flokken de små i bevægelse.
Stormskyer trækker sammen...
...og skjuler månen.
Bortset fra nogle lynglimt er det nu helt mørkt.
Elefanterne kan næsten intet se.
Nu afhænger deres sikkerhed af hørelsen og lugtesansen.
De kan fornemme løverne.
Men de kan ikke se, nøjagtigt hvor de er.
Elefanterne dominerer om dagen.
Men om natten er det en anden sag.
Den nyfødte er særligt sårbar.
Hun skal beskyttes af sin familie.
I forvirringen spreder flokken sig.
En hun bliver adskilt fra de andre.
Hun bliver efterladt alene i mørket.
Det østlige USA. Det er to timer efter solnedgang...
...og der er magi i luften.
Ildfluer.
De fleste ildfluer blinker med deres lys.
Men kameraer til svagt lys afslører en art med en anden metode.
Dette er blue ghost-ildfluer.
Lidenskabelige hanner leder efter en mage.
Mens andre ildfluer kun blinker, kan disse lyse konstant i op til et minut.
Lyset er et signal til vingeløse hunner på jorden.
Hun er på størrelse med et riskorn.
Men hendes lys er stærkt nok til, at hannerne kan finde hende.
Yngletiden er kort.
Den hypnotiserende opvisning varer kun nogle få uger.
De slukker deres lys for at få lidt fred fra rivalerne.
Når parringen er overstået, lægger hun sine æg under jorden...
...og sikrer således, at ildfluernes opvisning vender tilbage næste år.
Ved de norske fjorde er skumringstimerne for længst forbi.
Sildene er undervejs.
Det burde være mere sikkert i ly af mørket.
Men ikke i aften.
Trawlere kan fange flere hundrede tons på en enkelt tur.
Og al denne aktivitet går ikke ubemærket hen.
Disse kulsorte vande afpatruljeres af spækhuggere.
De har hørt lyden fra bådene...
...og de har lært, at det betyder muligheder.
Normalt bruger de ekkolokalisering, en naturlig sonar,
til at fange fisk i mørket.
Men her har de fundet en nemmere måde.
De bruger lysene.
Nogle fisk undslipper nettene.
Men når de er desorienterede og adskilt fra stimen, er de et nemt bytte.
De syv tons tunge rovdyr viser deres fintfølende side.
Spækhuggerne er blandt havets mest intelligente og sociale skabninger.
Og vores natkameraer afslører muligvis en ny adfærd.
Boblesignaler.
I lyset fungerer boblerne som et fyrtårn...
...som leder resten af familien hen til måltidet.
In Zimbabwe...
...er natten endt i en tragedie for elefantfamilien.
Den ensomme hun tabte kampen mod løverne.
Der er ikke tid til at sørge.
Familien skal videre og finde vand.
De har gået i over fire timer.
Ungerne er tørstige.
Den nyfødte er helt udmattet.
Men matriarken ved, at de er tæt på vand.
Hun kan lugte det.
De er tæt nok på til at røre det...
...da faren truer endnu en gang.
Hyæner.
Om dagen er deres syn lige så godt som en elefants.
Men i mørket er det meget bedre.
Den nyfødte skal beskyttes.
Blot ét forkert træk, og hyænerne snupper hende.
Skrig i mørket advarer alle om faren.
Hyænerne gør deres bedste for at skabe panik.
Men elefanternes nødråb...
...er blevet hørt.
Resten af slægten kommer til hjælp.
Endelig kan flokken slukke tørsten.
Gennem stærke familiebånd
har disse unge elefanter overvundet de mørke timers udfordringer.
Men for andre er prøvelserne kun lige begyndt.
Det er midnat på Mexicos Yucatán-halvø.
Fuldmånen lyser klart.
Der findes skabninger her, som vi forbinder med dagtimerne.
Men på denne årstid er de nødt til at udnytte natten.
Natkameraer afslører deres hemmelige verden.
Over 40.000 caribiske flamingoer.
På trods af mørket kan de ikke tillade sig at sove.
Det er ynglesæson.
Den caribiske flamingos unger vokser utroligt hurtigt.
For at stille deres umættelige appetit,
må begge forældre være aktive dag og nat.
Det er et konstant stafetløb af fodring.
Ungerne, der efterlades uden opsyn, danner en crèche for at beskytte sig.
Denne unge er knap nok to uger gammel.
Og sulten.
Ingen af hans forældre er kommet hjem, så han prøver at finde dem.
I mørket er det svært at se, hvem der er hvem.
Dette er ikke hans mor.
At tigge fra fremmede nytter ikke, uanset hvor meget han anstrenger sig.
Hans søgen bringer ham væk fra crèchens beskyttelse...
...og ud i farlige vande.
Krokodilleøjne ser godt i mørket.
De har et vandret bånd af lysfølsomme celler,
der scanner horisonten.
Og med receptorer overalt på kroppen kan de mærke bevægelser i vandet.
Men månen lyser stærkt i aften. Så flamingoerne har en chance.
De udløser alarmen.
Ungerne vokser så hurtigt, at de allerede kan løbe fra krokodillerne.
Da hans moder vender tilbage, er crèchen samlet igen.
Ungen kan spise i trygge rammer.
Om lidt over syv uger vil alle disse unger være flyveklare.
Og deres forældre skal ikke længere arbejde døgnet rundt.
Det er ud på de små timer.
Ud for Alaskas kyst er laksene på vej op ad floden til deres gydepladser.
Månen går ned bag bjergene...
...og mørket sænker sig i de dybe dale.
Et termisk kamera tillader os at gennemtrænge nattens mørke.
Det opfanger varmesignaturerne fra landskabet og de tilstedeværende dyr.
En kystlevende ulv.
Den er mindre end ulve i det indre Alaska...
...og findes kun nogle få, særlige steder.
På denne årstid er hun afhængig af laks.
De udgør en fjerdedel af hendes føde.
I nat er hun ikke alene.
En enorm grizzlybjørn.
Farlig for en ensom ulv.
Bjørnen har lært, at han kan fiske dobbelt så godt i mørket.
Fisk ser ikke godt i mørket.
Det gør bjørnen heller ikke.
Men hans øvrige sanser er utroligt skarpe.
Han lytter efter laks, der plasker rundt i vandet.
Og han lugter sig frem til hunner, der er fulde af nærende æg.
Han kan ikke fange dem med synet.
Men det kan han med labberne.
Hans fintfølende labber bliver en fælde,
som venter på at fange laks, der kommer for tæt på.
En stor fangst.
Og kun den første af mange før daggry.
Bjørnen er optaget,
og ulven ser sin chance.
I nat er der nok til alle.
Det er nattens sidste timer,
men den asiatiske jungle ligger stadig i dybt mørke.
Månelyset har svært ved at trænge igennem den tætte bevoksning.
I Singapore er der noget sært i trækronerne.
En kaguang-hun.
De ses sjældent, og kun få ved, at de findes.
På trods af sit udseende, er hun en af vores fjerne slægtninge.
En tidlig gren af vores primatfamilie.
Hun har en baby.
Med hudmembranerne passer hun på den oppe i trækronerne.
Hun er medlem af et bredt socialt netværk af kaguanger.
Men det er svært at holde kontakten i larmen fra junglenatten.
Man har for nyligt opdaget kaguangernes løsning.
De kalder på en frekvens, der skærer igennem baggrundsstøjen.
Ultralyd.
Uhørligt for menneskets øre.
Hemmelige signaler i mørket.
En advarsel.
Faren lurer i nærheden.
En netpyton.
Han er koldblodet.
Men i den varme junglenat kan han holde sig aktiv i mørket.
Kaguanger har enorme øjne, som altid er på udkig efter fare.
De har ofret farvesyn til gengæld for lysfølsomhed.
Helt afgørende i skoven om natten.
Der slås alarm.
Da den ikke kan se om natten...
...forlader pytonen sig på andre sanser.
Dens tunge fornemmer duften.
Receptorer i munden smager på luften.
Kaguanger er gode til at klatre.
Men det er pytoner også.
Hun er på størrelse med en huskat. Ikke noget dårligt måltid.
Hun har snart ikke mere træ tilbage.
Men hun har et sidste trick.
Kaguanger er mestre i svæveflyvning.
De kan flyve over 130 meter.
De svæver lydløst mellem træerne...
...og undslipper nattens farer.
Nattens sidste akt er ved at begynde.
I Thailand varsles daggryet af et spøgelsesagtigt kor.
Det er den hvidhåndede gibbons sange.
De vågner før solopgang og begynder på en daglig serenade.
En duet mellem mager for at styrke deres bånd.
Den stille morgenluft bærer deres sang vidt og bredt gennem trækronerne.
Andre slutter sig til koret.
De byder dagens genkomst velkommen.
Lige så hurtigt som mørket ankom...
...vender lyset nu tilbage.
Nu skal nattens dyr bringe sig i sikkerhed.
Dagholdet kan endelig overtage.
Nu er det tid til at nyde solens varme...
...før natten atter falder på.
Den sidste nye kamerateknologi ændrer vores forståelse
af nogle af Jordens mest ikoniske skabninger...
...og afslører, at natten er fuld af enestående udfordringer
og uforlignelige muligheder.
Hvem ved, hvilke hemmeligheder, der ellers vil blive afsløret
i løbet af en nat på Jorden.
Tekster af: Andreas Kjeldsen