Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mikä on noutopöydän idea?
"Asiat ovat huonosti. Miten voimme pahentaa niitä?"
"Laitetaan ihmiset, jotka jo syövät liikaa,
paheellisiin Caligula-ruokaorgioihin, joissa ei ole rajoituksia.
Tehdään sisääntulosta suklaaliukumäki."
Noutopöytä on kuin veisi koiransa kauppaan -
ja antaisi sen tehdä ostokset.
Sille antaisi lompsansa -
ja käskisi sen hakea mielestään sopivan määrän koiranruokaa.
"Käytä koiran arvostelukykyäsi.
Odotan autossa. Jätä ikkuna raolleen, jotta saan ilmaa."
Ihmiset eivät pärjää hyvin -
valvomattomassa syömisympäristössä.
Kukaan ei tilaisi jogurttijäädykettä,
grillikylkeä, lihapiirasta, ravunkoipia, 4 keksiä ja omelettia.
Lautasille kasataan kuolemaantuomitun viimeinen ateria.
Se on täydellinen malli -
heidän tunneongelmistaan ja vaikeuksistaan.
He kävelevät lautanen kädessään. "Näin minä kärsin."
Siinä on jäätelöä salaattipedillä.
"Minulla on ongelmia, jotka yritän ratkaista noutopöydässä."
Sitten jututetaan vieraita. "Mistä sait tuota? Mitä se on?
Karamellisoitua kanankoipeako? Anna se.
Tiedät, mistä saa lisää." Älkää viitsikö!
22- ja 42-vuotiaan rukoukset ovat täysin erilaisia.
22-vuotias rukoilee:
"Herra,
älä anna minun saada sukupuolitauteja.
Kiitos tästä svetarista."
42-vuotias rukoilee:
"Herra,
miksi olen näin väsynyt?
Syön vitamiineja kuten käskit.
Herra,
älä anna hänen saada minulta sukupuolitauteja.
Ja Herra, älä anna minulle kakkahätää heti sen jälkeen.
Se ei ole seksikästä, Herra!"
Kävin Facessa. Varmistin vain, että perheeni on yhä rasistinen.
Vitsi. Ei minun tarvitse tarkistaa.
Lukiotyttökaverini oli juuri palannut kuherruslomalta.
Hän postasi sanoen pitävänsä taukoa somesta.
Oletteko nähneet niitä internetin sankareita?
He ilmoittavat: "Kuulkaatten!
Pidän taukoa somesta.
#Rohkea."
Hemmo,
kukaan ei halunnut nähdä voileipääsi keskiviikkona eikä nyt perjantainakaan.
Miksi muuten postaat siitä, että lakkaat postaamasta?
Kuin ottaisit maljan sille, ettet ryyppää aamulla. Surkea aloitus!
Se tyttö teki videon Instaan, Faceen ja muualle.
Hän sanoi: "Kuulitte varmaan, että menin naimisiin.
Pidän taukoa somesta,
jotta voin keskittyä vaimon hommiin."
Vaimon hommiin.
Etkö voi ottaa mieheltäsi suihin ja postata kissavideoita?
Sinulla on kaksi kättä. Moniaja.
Osta essu.
Video oli minusta outo, joten katsoin sen takaperin. Hän sanoi:
"Minä mokasin. Hakekaa minut pois.
Hän on tosi tylsä!" Tiedämme. Tapasimme hänet.
Hänenlaisensa unohtaa ottaa mukaan teemapuistosta. "Paska, missä Doug on?
Pitää palata. Lompsani on hänen vyölaukussaan."
Älkää säälikö Dougia. Hän on surkea.
Aina kun hän kertoo tarinan, jossain lapsi menettää ilmapallon.
Oletteko koskaan tavannut ketään niin tylsää tyyppiä,
että luulitte hänen myrkyttäneen teidät?
Teistä tuntui jutellessa, että kuolisitte.
Ja epäilitte häntä.
Tyypin nimi on Craig. Tapasin hänet…
Varmistin, että muistaisin nimen koko loppuikäni.
Tapasimme pankissa.
Hän ei ollut virkailija.
Eikä vartija.
En tiedä, mitä hän teki. Hän vain seisoi aulassa -
pankissa. Häneltä kysyy, onko hän siellä töissä.
Hän vastaa: "Luulisin." Se tyyppi.
Aulan yhteyshenkilö.
Näin hänet. Katseemme kohtasivat.
En tiedä, mitä te teette, mutta jos saan katsekontaktin -
päivällä, ei yöllä vaan päivällä,
huomioin toisen säädyllisyyden vuoksi. Tein siis niin.
Katseemme kohtasivat, ja kysyin: "Mitä kuuluu?" Hän…
Sanoin "selvä".
Pääsin toisten ovien luo matkalla sisälle.
Ojentaessani käteni hän sanoi: "Menetkö pankkiin?"
"Onko tämä yhä pankki?"
"On." Vastasin: "Haluaisin kyllä."
Hän sanoi: "Mene vain."
Tein näin.
"Selvä. Kiitos."
Tartuin ovenkahvaan, ja hän sanoi: "Menen ensi viikolla Virginiaan."
"Puhuitko minulle?"
Hän sanoi: "Kysyit tullessasi, mitä kuuluu.
Ajattelin asiaa, ja sitä kuuluu."
Vastasin, että se oli hulluinta, mitä olin kuullut,
ja ettei siihen yleensä vastata.
Tavoittelin ovea, ja hän sanoi: "Siskoni asuu siellä."
Tein näin…
Kysyin, kuinka kauan.
Hän lassosi minut mukaan.
Kuulemma 15 vuotta. Kysyin: "Etkö ole käynyt ennen?"
Hän sanoi: "En."
Aloin miettiä, ajoiko hän töihin itse -
vai toiko joku hänet. Tajuatteko?
Minusta hän…
Niin.
Hän luki sen kasvoiltani,
koska sanoi yhtäkkiä: "Minä ajan."
Vastasin: "Siistiä.
Minäkin ajan. Hullu juttu.
Pitää mennä sisälle."
Hän sanoi: "Käymme Washingtonissa katsomassa monumentteja."
Sanoin: "Olisi kiva kuulla, mutta pitää tehdä pano."
Hän sanoi: "Odotan, kunnes tulet." Mietin: "Kusipää."
Paskat hänestä.
Ja hänen kaltaisistaan.
Jos alkaa kertoa tarinaansa, kun toinen kysyy -
"mitä kuuluu", on röyhkeä ja itsekäs.
Oikeasti.
Kysymykseen on kaksi vastausta, "hyvää" ja "loistavaa".
Jos menee huonosti, sanotaan "hyvää".
Toisia ei vaivata ongelmillaan -
kohteliaisuuksien keskellä.
Elämme tässä maailmassa. Toisten tunteet pitää huomioida.
Samoin heidän suvaitsevaisuutensa, suvaitsemattomuutensa -
sekä dieettirajoituksensa.
Se on mennyt liian pitkälle, ja joudun kertomaan sen teille.
Taivaan tähden,
eri maitoja on jo riittävästi.
Lopettakaa jo kaiken paskan lypsäminen!
Ostin vasta kahvia.
Makuni on hyvin yksinkertainen.
Ostamisen olisi pitänyt olla helppoa.
Se oli kaikkea muuta.
Menin kahvilaan ja sanoin: "Saisinko maitokahvin."
"Millaista maitoa haluat?
Meillä on kookos-, manteli-,
hassel-, cashew- ja makadamiapähkinä-,
kaura-, riisi-, hamppu- ja soijamaitoa.
Sitä saa pavuista, paloista, pähkinöistä, jyvistä,
kaurasta, pellavasta, lehdistä, siemenistä ja puista."
"Nännistä, kiitos.
Ihan sama, millaisesta, mutta mieluiten lehmästä.
Otan mistä tahansa nännistä saan."
Hän katsoi kuin olisin pyytänyt sitä hänen nännistään.
Kuin minä olisin ollut outo. En ollut!
Hän itse oli kaveriensa kanssa takahuoneessa -
lypsämässä cashewpähkinöitä. Te tässä outoja olette!
En epäile hetkeäkään,
että laktoosi-intoleranssi on vakava asia ihmiskunnalle.
Tahdon vain muistuttaa, ettei meillä ole parannuskeinoa syövälle,
mutta markkinoilla on 12 maidonkorviketta,
eli niitä on 11 enemmän kuin tarvitaan!
Joo, kulta. Olet jonkun muun tyyppiä, vaikket tiedä sitä.
Tajusin liian myöhään, että olen saavutettava Beyoncé -
valtion työntekijöille.
Hitto. Oletteko tosissanne?
Joka vanha musta valtion työntekijä nimeltä Lawrence, Dennis, Curtis, Otis,
jonka nimessä on "is", tykkää minusta!
En voi mennä veteraanipäivän paraatiin. Peppuni on vaarassa!
Se ei ole turvassa. Minua katsotaan kuin PTSD:n parannuskeinoa,
ja teen sen, koska olen patriootti.
Rukoilen puolestasi. Kiitos palveluksestasi.
Kiitos paljon.
Saan valtion työntekijän pyhänä töihin.
Se on valtaa, narttu.
Minkäs teet?
Kannattaa tulla joulukuussa kanssani postiin.
Olin kotona, kun puhelin soi. Se oli kouluhoitaja.
Hän sanoi: "Ila tuli luokseni.
Onko kotona vanhempi?" Vastasin: "Minä kelpaan."
Hän antoi puhelimen Ilalle, joka sanoi: "Yritin estää sen."
Kysyin, minkä.
"Kuukautiseni alkoivat."
Kysyin: "Tarvitsetko uudet housut, sukkahousut tai sukat?
Menikö sitä sukille?
Tarvitsetko ämpärin, pyyhkeitä tai valkosipulia vampyyrien varalta?"
Hän sanoi: "Olen kunnossa. Äiti antoi hätäpaketin."
Kysyin, miksi hän sitten soitti.
Hän sanoi: "Hae kaupasta tarvikkeita."
Kysyin, kuinka pahat ne olivat.
"Ei se sitä ole, isä. Pidän illalla kuukautisbileet."
"Anteeksi kuinka?"
"Kaikki tytöt tekevät niin.
Käy kaupassa hakemassa tarvikkeita. Osta red velvet -kakku."
Sanoin: "En voi syödä punaista kakkua -
sen symbolismin takia."
Hän sanoi: "Sen pitää olla punaista,
koska kuukautisten nimi laitetaan sen päälle."
Kuka nimeää kuukautisensa?
Hän sanoi: "Georgia nimesi omansa autovakuutusmainoksen mukaan.
Ole kiltti, tarvitsen apuasi. Meille tulee 10 vierasta."
Sanoin: "Kymmenen tyttöäkö?"
Hän sanoi: "8 tyttöä ja 2 poikaa."
Kysyin, kuka kutsuu poikia kuukautisbileisiin.
Kuulin ilkeän kikatuksen puhelimitse.
"Isä, se siitä tekeekin hauskaa.
Emme kerro bileiden syytä."
Sanoin: "Paskat, olen mukana."
Ne olivat elämäni hauskimmat juhlat.
Suunnittelin ja isännöin kuukautisbileet.
Pukeuduin punaiseen kuin kiinalaisten uudeksivuodeksi.
Join Pinot Noiria. Tein pastaa marinarakastikkeella.
Kikatin koko illan pikkutyttöjen kanssa -
Maxille ja Carterille, joiden naamat olivat punaisessa kakussa -
kuin kuherruslomalla, mutta he vain jatkoivat syömistä.
Pojat miettivät koko illan, kuka kakussa nimetty Jason oli.
Tyttäreni Ila Kreischer -
nimesi menkkansa Jasoniksi,
koska ne alkoivat perjantaina 13. päivä.
Olen esiintynyt 30 vuotta Jo Koyna.
Viime spesiaalin ilmestyttyä -
promotoin sitä, ja minua haastateltiin.
Joka reportteri kysyi samaa asiaa. "Miksi nimesi on Jo Koy?"
Sanoin, etten tiennyt syytä.
"Filippiiniläiset tekevät niin.
He antavat nimen ja kutsuvat perkele toiseksi."
Tarina on tosi,
koska sain tietää siitä vasta neljä kuukautta sitten.
Menin Vegasiin ja vein Evelyn-tätini syömään.
Katsoin häntä ja sanoin: "Evelyn-täti,
reportterit kysyvät, miten sain lempinimeni.
En tiedä sitä. Voitko kertoa siitä?
Miksi keksit lempinimen Jo Koy?"
Hän on tosi vanha. Hän katsoi minua ja teki näin.
"En sano sinua Jo Koyksi."
Mietin, että hän oli tosiaan vanha.
Hänen muistinsa oli alkanut pätkiä.
Minulle tuli paha mieli, ja sanoin: "Täti, minä tässä.
Olen Jo Koy.
Olen Jo Koy, suosikkiveljenpoikasi.
Olen Jo Koy."
Hän vastasi: "Tiedän, kuka olet. En ole tyhmä.
Sanoin vain, etten kutsu sinua Jo Koyksi."
Kysyin: "Miten niin et kutsu minua Jo Koyksi?
Kusetatko minua?
Oletko tosissasi? Olen ollut Jo Koy jo 30 vuotta. Et ole sanonut mitään."
Hän vastasi: "En olekaan, koska sanoit aina itse Jo Koy."
"Annoitko minun kutsua itseäni siksi, vaikket itse kutsu?
Olisin voinut vannoa, että sanoit luonasi: 'Jo Koy, syömään.'"
Sanoin, että se oli lempinimeni.
Kysyin, oliko hän tosissaan. "Joo, en kutsu sinua siksi."
"Miksi sitten…
Miksi sitten kutsut minua?"
Tarina on totta. Oletteko valmiita? Alatte perkele itkeä.
Vannon, että sain tietää siitä vasta.
Kysyin, miksi hän kutsui minua. Hän sanoi: "Jo Koksi.
Lempinimesi on Jo Ko."
Tiedoksi niille, jotka eivät tiedä sitä, että tagalogin ko tarkoittaa "minun".
Lempinimeni on Minun Joni. Jo Ko. Eikö ole helvetin suloista?
Tosi suloista!
En tiennyt yhtään!
Sanoin, että se oli suloinen lempinimi.
Hän sanoi: "Itse hoet helvetin Jo Koyta. En tiedä, kuka perkele se on.
Joka Netflix-spesiaalissa on Jo Koy.
Kuka perkele se on? Nimi on Jo Ko!"
Miksei hän kertonut 30 vuotta sitten?
Nimi on väärin joka tuotteessani.
Mustat eivät poimi paskoja.
Ette muista, milloin viimeksi poimitte.
Mustat eivät poimi paskoja vaan toivovat sadetta.
Vain niin paskat katoavat kadulta.
Jos ei sada, koko naapurusto on täynnä paskaa.
Valkoiset tykkäävät poimia paskoja. Tykkäätte te.
Valkoiset eivät malta odottaa sitä.
He ostavat paskapusseja.
Sinisiä pusseja. He lukevat tiedot. "Biohajoavaa. Ympäristöystävällistä."
He eivät malta… He pistävät paskapussit pikku pussukkaan.
Se on paskapussikassi.
He repivät innoissaan pussin irti.
Teillä on varmaan sinisiä pusseja taskussa nytkin.
He eivät malta odottaa…
Koiralla on kovat paineet, kun valkoinen kävelyttää.
Ne eivät voi nauttia kävelystä, koska on pakko paskoa heti.
Omistaja ei sano "istu, Bruno" vaan "pasko, Bruno".
Koira stressaantuu täysin eikä voi…
Se miettii: "Siinä se kusipää taas tulee ja…"
Kun se tekee sen liikkeen, paluuta ei ole.
Ihmiselläkään ei ole.
Jos tappelussa tulee hätä, se on ohi. "Vedän sinua…"
Valkoisilla on sinisiä pusseja.
"Hitto joo, Bruno! Perkele!
Hyvä paska, Bruno!
Hyvin tehty!"
He laittavat sen taskuun.
Mustat eivät poimi paskoja. Oletteko nähneet heitä?
Koira alkaa paskantaa, eikä omistaja enää tunne sitä.
Omistaja miettii: "Paskotko sinä? Minä häivyn.
Meidät vielä pidätetään, mulkvisti. Pasko heti tähän.
Muista tämä, mulkvisti."
Vain niin se paska katoaa silloin.
En ymmärrä naisten voidejuttua.
Vai mitä?
Olen asunut elinaikanani kuuden tyttöystävän kanssa.
Olen asunut kuuden naisen kanssa, ja jokainen heistä jätti minut.
Ennemmin tai myöhemmin syytän itseäni.
Mutten tänään.
Jokaisella naisella, jonka kanssa olen asunut,
oli nukkumaanmenorituaali.
Minulla on sellainen.
Menen vessaan, pissaan, harjaan hampaat ja menen sänkyyn.
Tajusin vasta, että voin tehdä kaikki kerralla.
Pissaan, harjaan hampaita ja sylkäisen siitä yli.
Mutta te naiset -
menette vessaan 20 minuutiksi -
ja suljette oven.
Kun tulette ulos, hankaatte lopuksi jotain tänne -
ja teette näin.
Sitten tulette sänkyyn kertomaan, mitä tein väärin.
Se on nukkumaanmenorutiininne.
En tiedä, mitä teette vessassa,
mutta ei varmaan mitään hyvää.
Peititte varmaan itsenne päästä varpaisiin voiteella,
jonka uskotte olevan elintärkeää olemassaolollenne.
Olen 42-vuotias.
Käytän töissä meikkiä. Minut meikataan televisioon.
En edes pyyhi sitä pois. Saan pyyhkeen,
mutta sen ei ole väliä.
Se hankautuu pois viikossa, ja sitten saan lisää.
Sen lisäksi olen käyttänyt aurinkovoidetta -
mutten ole ikinä laittanut naamaani mitään muuta.
Olen alkoholisti.
Poltin ennen todella paljon.
Olen ollut kokaiiniriippuvainen.
Ja ihoni on perkeleen virheetön.
En kestä, kun mies tulee suuhuni ja lakkaa katsomasta Insta-tarinoitani.
Miksi lopetit? Katsoit niitä ennen.
Mitä tapahtui?
Ei ole mitään säälittävämpää -
kuin odottaa seuraavana päivänä, että mies katsoo tarinan -
jonka postaa. "Hei, kaverit."
Itse asiassa tarkoittaa: "Hei, kaveri, jonka haluan katsovan."
Ja koskettaa suutaan muistuttaakseen, missä hänen mulkkunsa oli.
Sitten sanoo: "Ai, terve."
Päivittää Instaa ja odottaa häntä.
Sitten isä lähettää yv:n. "Hyvä juttu, Nick."
Sitten ajattelee: "Ei nyt, isä!"
Hitto!
Hän kysyy: "Mitä söit aamiaiseksi?" Vastaan: "Haluatko oikeasti tietää?
Vähän spermaa ja puolikkaan proteiinipatukan.
Proteiinipatukan ja kunnon lastin.
Minkä makuistako? Tietysti munan."
Minä…
Haluan vain huoraksi. Olen täysi huora,
mutta se ei tunnu turvalliselta paitsi suhteessa.
Vähän aikaa ajattelin, että jos en sekstaile tai päästä heitä pimpsaani,
en kiinny heihin. Otan vain suihin.
Otin siis suihin, mutta sekään ei ole turvallista.
Mulkussa on jotain outoa. Se on lähempänä sydäntä.
Se vain…
Tulen hulluksi.
En voi enää tuottaa nautintoa kuin käsipelillä. Ei kiitos.
Olen huono niissä ja kitaransoitossa.
Tunnen itseni. Rytmini on surkea.
Haluan oppia. Olen käynyt tunneilla,
ja joka kitaratunti on sujunut kuin käsihoito.
Opettaja näytti yksiössään rytmikäden kuviota.
Luulin pärjääväni, mutta hän sanoi: "Soitetaan yhdessä."
Soitimme yhdessä, ja tykkäsin siitä. Hän sanoi: "Katso vain minua."
Päätin lopettaa, koska en osannut.
Sanoin odottavani äitiä hakemaan.
Sitten hän tuli päälleni.
Maksoin siten tunneista. Se oli ennen mobiilimaksuja.
Latinoyhteisö ei halua elää ikuisesti.
Emme valvo, mitä syömme. Tiedämme… Kuulkaa.
Meksikolaisravintolaan mennessä tietää,
että käytämme laardia. Katsokaa meitä.
Lihavuus ei riitä. Se jää taakse jo kolmannella luokalla.
"Nähdään, lihavuus. Perkele, ohi meni."
Pikku latinot ovat kaikki lihavia.
Yritämme parantaa heidän oloaan. "Mira, mijo…
Sinun piti olla kaksoset. Siksi olet…
Eikö pieni ääni kerro, että olet täynnä?
Yritä kuunnella. Se voi olla vaikka siskosi."
Perheen suurimmat chichit 11-vuotiaana.
"Tetas, tule tänne."
Niin saa lempinimen. Jos paskoo housuihin,
on loppuelämänsä Caca.
Vielä aikamiehenäkin.
"Arvaa, kuka menee naimisiin.
Caca." "Perkele.
Meneekö Caca naimisiin?"
"Vaimo on raskaana." "Chingado!
Kohta heillä on pikku cacitaksia.
Vai menee Caca naimisiin. Paska.
Helvetin Caca. Hyvä hänelle."
Emme tiedä.
Meidät kasvattaneet vanhemmat haukkuivat kehojamme.
Iällä ei ollut väliä.
Kun he lähtivät töihin, he sanoivat: "Hei, läskit mulkut.
Älkää istuko sohvalla palatessani, Gordo yksi -
ja helvetin Gordo kaksi. Kuulitteko?"
Vastasimme "joo". "Selvä. Käykää perkele pesulla."
Elon Musk menee yksin avaruuteen.
Helvettiäkö se valkonaama tekee yksin avaruudessa?
Olenko ainoa, joka epäilee häntä?
Mulkvisti menee avaruuteen ilman valtiota ja Nasaa.
Voiko niin edes tehdä?
Tietääkseni Nasa on avaruusväkeä.
He johtavat sitä!
Jos haluaa touhuta avaruudessa, heitä tarvitaan.
Mulkvisti teki raketin kuin karting-auton ja lentää tiistaisin.
Narttu, avaruuspäivä on lauantai!
Kaikki sen tietävät!
Ei keskellä viikkoa mennä sinne!
Se on tapahtuma lauantaisin tv:ssä. Se äijä lentää sinne keskiviikkoiltana.
Ja Sacramentosta. Cape Canaveral on oikea paikka.
Sieltä sinne mennään.
Ei Marsiin pääse perkeleen Sacramentosta.
Avaruuteen menosta kerrotaan. Siitä pitää kertoa uutisissa.
"Menen touhuamaan avaruuteen." Mutta hän vain meni.
Luulimme sitä alieneiksi,
mutta Elon vain teki donitseja taivaalla. Mitä perkelettä?
Valkoinen mies on kunnianhimoinen.
Rasismi on juuri sellaista, valkoiset miehet.
Olette ymmällänne. Katsokaa häntä. "Mitä?"
Helvetin hämmentynyt.
Kaikki oppivat historian.
Kaikki sanovat, ettei ketään hirtetä eikä piestä.
"Teen töitä mustan kanssa. Hänellä on auto. Tasa-arvo pelaa.
Relatkaa. Kaikki on reilua."
Perkeleen hullu!
Eikä ole,
koska te näette unta siitä, että ostatte Marsin!
En ikinä ole ajatellut, että voisin tehdä sellaista.
Ajattelin rikastumista.
"Jos saan kaikki rahat, voin ostaa Master P:n kultakatot.
Teen niin, kun saan kaikki perkeleen rahat."
Avaruuteen yksin? Ei ikinä!
Minä soittaisin ensin Nasalle.
"Nasa, Sam täällä. Voinko mennä?
On tiistai. Avaruuspäivä on lauantai."
Koskaan ei tiedä, kertooko joku jotain,
joka pilaa koko elämän, muuttaa sen kuukausiksi -
tai aiheuttaa ongelmia. Se voi tapahtua ohimennen,
mutta jokin jää kaivelemaan, ja se pitää hoitaa.
Päivä voi olla paha,
ja joku kysyy: "Syötkö kurkumaa?"
"Mitä?"
"Otatko kurkumaa?" "Mitä?"
"Sitä pitää syödä." "Niinkö?"
"Sitä maustettako?" "Sitä pitää syödä.
Sinun pitää syödä sitä."
"Maustettako, jota osti kerran intialaisruokaan,
jota ei ikinä käytä -
ja joka tahrii puulusikan?"
"Joo, sitä paskaa."
Poistuessaan hän sanoi: "Jos ostat kurkumaa,
siinä pitää olla mustapippuria aktivoimiseksi."
Eikö se saakin ajattelemaan,
että kyse on potaskasta ja että pitäisi olla tyhmä uskoakseen sen?
Onko se tieteellistä? Kuin pari vitamiinihuijaria -
istuisi tukkukurkumakasan päällä -
tyhjien kapseleiden kanssa, ja toinen sanoisi:
"Ei tätä näin saa myytyä.
Se on vain maustetta. Siihen pitää lisätä jotain."
"Mitä, pomo?" En tiedä, miksi kyse on 30-luvun leffasta.
"Sopisiko toinen mauste?" "Kuten pippuriko?"
"Joo, jatka vain." "Sanotaan, että se aktivoi sen."
"Perkele, sehän on miljoonan taalan idea.
Täytetään kapselit. Ehkä Rogan myy niitä podcastissaan."
Lasteni yksityiskoulu ei arvosta julkisuuttani.
En usko sitä. Olen tosissani enkä pelleile.
Puhun nyt suoraan.
Tämä on taloni. En pidättele.
He eivät kunnioita julkisuuttani.
Olen nöyrä tyyppi.
Ette ehkä usko sitä tuon jälkeen, mutta olen.
Ei tarvitse sanoa, mitä ymmärretään. Tiedätte, kuka minä olen.
Älkää pakottako sanomaan sitä.
Jouduin asemaan, jossa jouduin kertomaan sen.
Vein lapseni kouluun. Opettajat ympäröivät autoni.
"Herra Hart, haluamme jutella hetken.
Messut ovat tulossa.
Ne pidetään koululla kerran vuodessa. Olisi ihanaa,
jos voisitte olla tänä vuonna tervehtijänä."
Odotin pitkään, että hän sanoisi "vitsi". Hän ei sanonut niin.
Sanoin: "Pilailetko, perkele?"
"En. Ne ovat isoimmat messumme. Olisi hienoa, jos tulisitte.
Teistä tulisi mahtava tervehtijä messuille."
Ennen kuin jatkan vitsiä, selvitän tämän.
Minulla ei ole mitään tervehtijöitä vastaan.
En tahdo kertoa vitsiä ja lähteä kotoa,
kun ulkona osoitetaan mieltä, koska en kunnioita tervehtijöitä.
"Kevin Hart pitää tuhota sen takia."
Tervehtijät ovat mahtavia.
Työ on tarpeellinen. Ymmärrän sen.
Olen saanut monia upeita tervehdyksiä.
Kävin kerran Walmartissa ja sain hiton mahtavan tervehdyksen.
En tiedä, mistä hän tuli. Hän vain ilmestyi siihen.
Hän sanoi tullessani: "Tervetuloa.
Tulitko ostamaan tavaroita?" Minä hämmästyin.
"Mistä sinä tulit?"
Hän sanoi: "Osta tavaraa. Meillä on ale."
Sitten hän kuukäveli pois edestäni.
Mietin, mitä pirua oikein tapahtui.
Tervehdys räjäytti tajuntani, joten ostin tavaroita -
ja mursin niskani, kun yritin löytää hänet lähtiessäni.
Halusin näyttää tavarani.
"Tule tänne, hemmo.
Tahdon näyttää tavarani!"
Hän tuli, ja avasin kassini.
Hän sanoi:
"Ostit hyviä tavaroita."
Hän merkkasi kuittini, jotta kaikki tiesivät, etten varastanut.
Hän sanoi: "Käy taas kylässä", ja lupasi olla siellä.
Sitten hän kuukäveli tieltäni pois.
Sanoin: "Se oli yksi parhaista tervehdyksistä.
Tietysti käyn uudestaan."
En hauku tervehtijöitä. Sanon vain, ettei se ollut juttuni.
Kiersin sen homman tielläni menestykseen.
Ei minua pyydetä helvetin tervehtijäksi.
Olin juuri silloin ykkösleffassa.
Naamani oli bussien kyljissä.
Ei minua pyydetä tervehtijäksi.
Muiden lasten vanhemmat ovat entisiä näyttelijöitä.
Olisivat kysyneet heiltä. Carlton eli Alfonso Bel-Airin prinssistä -
on tervehtijänne. Tämä tyyppi.
Hänet te haluatte tervehtijäksi.
Terry Crewsin lapset ovat siellä. Pyytäkää häntä.
Hän paukuttaa rintalihaksiaan.
"Tervetuloa messuille. Kuka haluaa lipukkeen?"
Mikä yhdistelmä. Vanhemmat olisivat seonneet.
"Mikä koulu!
Haluan lipukkeita. Ostan ne kaikki."
Vanhemmat olisivat seonneet tervehtijöistä.
Alussa kaikilla oli yksi salasana.
Se oli ensimmäisemme ja muistamme sen.
Käytimme sitä joka sivustolla, johon liityimme.
"Saanko salasanasi?" "Kyllä. Se on erityinen sanani."
Sitten yritykset alkoivat töykeiksi.
Kun kirjoitti salasanan, sai vastaukseksi "heikko".
Kuka olet tuomitsemaan erityisen sanani?
He sanoivat, että sen piti olla vahvempi internetin suosion takia.
Yhtiöt vaativat -
isoa kirjainta.
"Ilman sitä emme hyväksy salasanaa.
Siinä pitää olla ainakin yksi iso kirjain."
Harkitsimme hetken vaihtoehtojamme,
ennen kuin päätimme tehdä salasanan alkukirjaimesta ison.
Jonkin aikaa se riitti,
mutta internetin suosio kasvoi yhä.
Yhtiöt alkoivat sanoa, ettemme voineet liittyä -
ilman isoa kirjainta ja numeroa.
Ja -
harkitsimme jälleen alle puolikkaan mikrosekunnin,
ennen kuin päätimme -
käyttää numeroa yksi,
joka päätyi isolla kirjaimella alkaneen salasanan loppuun.
Jonkin aikaa -
se riitti,
kunnes koitti uusi, odottamaton -
ja jännittävä aamunkoi,
kokonainen erikoismerkkien maailma.
Emme edes tienneet niistä.
Yhtiöt sanoivat tarvitsevansa ison kirjaimen,
numeron ja nyt erikoismerkin.
Painoimme nappia. "Voimmeko saada esimerkkejä -
erikoismerkeistä, joita vaaditte?"
Tutkimme niitä. "Siinä ne ovat.
En tiennytkään, että ne olivat erikoisia."
Kunnes me kaikki huomasimme huutomerkin.
"Tulet mukaani."
Laitoimme sen isolla kirjaimella alkavan salasanamme loppuun -
ykkösen perään.
Juuri nyt kaikki London Palladiumilla ajattelevat:
"Pitää vaihtaa salasanani. Teen sen huomenna. Tai heti."
Kasvoin etelässä. Tykkäämme kahdesta asiasta,
kirkosta ja Chili'sistä.
Kaikki etelässä käyvät kirkossa. Niitä on joka nurkassa.
He yrittävät jopa huijata kirkoilla. Kuten nyt,
koska luulette olevanne teatterissa.
Palkinto kirkossa käymisestä on pääsy Chili'siin syömään.
Chili's oli kotikaupunkini hienoin ravintola.
Se oli niin hieno, että sanoin sitä Chile'siksi.
Olin kasvaessani metodisti eli light-kristitty.
Niin. Pikku pirskaus vain.
Ihan vähän Jeesusta, eikä muuta tarvita.
Välitimme vain siitä, että pappi lopetti saarnan puoleenpäivään mennessä,
jotta ehdimme Chili'siin ennen baptisteja.
Eikö niin?
Jos pappi höpisi vielä viittä vaille 12,
kuoro alkoi laulaa hiljaa.
Grillikylkeä
Mikä kastike
"Pappi, lopeta jo!"
Hyviä uutisia. Poltin vihdoin ruohoa äitini kanssa.
Tein sen.
Kampanja kesti 36 vuotta, mutta viimein se tapahtui.
Tiedoksi, että äitini on 700-vuotias juutalainen.
Se ei ollut helppoa.
Hän tuli kotiini Los Angelesiin.
Olimme ajelulla, ja pyysin häntä polttamaan.
Hän sanoi: "Ei. Se on laitonta."
Sanoin, että se laillistettiin, ja hän sanoi: "Hyvä on."
Se oli niin helppoa.
Menimme kotiini, ja yritin polttaa hänen kanssaan.
Hän ei osaa vetää savuja vaan näyttää Dizzy Gillespieltä.
Annoin hänelle ruohokeksin, ja aloimme pelata Scrabblea.
20 - 30 minuuttia myöhemmin hänen silmänsä alkoivat punottaa. Hän sanoi:
"Suutani kuivaa.
onko se osa tämän viehätystä?"
Sitten hän sekosi. Hän sanoi: "Tule tänne.
Bill Cosby ei tehnyt sitä.
Minä tein sen!"
En ole nähnyt häntä sen koommin.
Bill Cosby on täällä baarimikkona,
jos haluatte vahvoja drinkkejä!
Näin loistodokumentin Ted Bundystä. Näittekö te?
Se oli nelituntinen ja -osainen dokumentti Ted Bundystä.
Hän halusi alun perin asianajajaksi tai poliitikoksi.
Kun kuulin sen, se kävi järkeen.
Hän valitsi ihailtavamman tien.
Olen nähnyt 30 dokumenttia Ted Bundystä, ja suoraan sanottuna -
alan väsyä sankarinpalvontaan sarjamurhaajia kohtaan maassamme.
Olen itsekin syyllistynyt siihen.
Kyse on selvästi enemmästä kuin uteliaisuudesta ja tirkistelystä.
Heitä ihaillaan. Sen huomaa dokumenttien sananvalinnoista.
He eivät puhu Ted Bundystä oikealla tavalla.
Jos he olisivat rehellisiä, joka lause alkaisi: "Sitten se paskaläjä…"
Niin ei tehdä. He sanovat pakonomaisesti: "Hän oli paha."
Mutta sitten he löytävät lähes ihailtavia piirteitä,
joita he toistavat.
Ensinnäkin hänen älynsä. He puhuvat siitä lakkaamatta -
ja liioittelevat, koska hän ei ollut fiksu.
"Ted Bundy oli hyvin älykäs. Hän pakeni kahdesti vankilasta."
Tiedättekö ensi kerrasta?
Ikkuna oli auki, ja hän hyppäsi ulos.
Kissa tai lintu voisi paeta samoin.
Ei tee neroksi, jos näkee avoimen ikkunan ja tajuaa pääsevänsä vapaaksi.
Häntä sanottiin neroksi, koska he pitävät ajatuksesta -
pahasta nerosta.
He sanoivat: "Ted Bundy on nero. Hän oli oma asianajajansa."
Hänet teloitettiin.
Hän oli surkea asianajaja. Ei ole nero,
jos saa pahimman… Hän pärjäsi surkeasti.
Jos hän olisi palkannut orangin,
joka paskansi kädelleen ja hieroi sen juryn naamoille,
Ted olisi saanut saman tuomion kuin yrittäessään itse.
Olemmeko yhtä mieltä siitä, ettei hänen ulkonäöstään kannata jauhaa?
Hän oli keskinkertaisen näköinen, mutta häntä pidetään charmikkaana -
ja komeana. Eikä ollut.
Hän oli komea siinä joukossa.
Niiden keskuudessa, jotka murhasivat ja raiskasivat -
yli 40 naista,
Ted on oikea löytö.
Olen naimisissa. Minulla on valkoinen vaimo ja poikapuoli.
Blondi tukka ja siniset silmät.
Olen kasvattanut häntä kaksivuotiaasta. Hänen nimensä on Miklo.
Hän uskoo olevansa meksikolainen.
Hän sanoo muille:
"Mitä pelle? Yritätkö kusettaa la razaa?"
Käsken hänen rauhoittua.
"He ovat asuntoyhtiöstä. Älä kiusaa heitä."
Valkoiset pojat ovat villejä.
Valkoinen poika jengissä on kova.
He ovat hulluja.
He keksivät rikoksia, joita emme itse edes hoksaa.
Kerran valkoinen cholo sanoi:
"Mitä hemmo? Haluatko tehdä murron, narttu?"
Vastasin: "Kenen taloon, Ryan?"
"Äitini.
Se narttu ei tehnyt minulle voileipää eilen illalla."
Olen ylpeä poikapuolestani, kun hän tekee asioita,
vaikken auta häntä yhtään.
Sanon aina: "Olen hänen ainoa isänsä."
Mutta jos hänestä tulee sarjamurhaaja tai kouluammuskelija,
sanon: "Kyllähän sinä valkoiset tiedät, perkele.
Pelkäsin henkeni edestä!
Kerran hän pukeutui kummitukseksi tai KKK:n jäseneksi. En tiedä kummaksi."
Maailmassa on yhä paljon menestyviä kreikkalaisia.
Hei ja tervetuloa. Muinaiset kreikkalaiset kuolivat.
He asuivat roomalaisten tekemän kiireisen tien varrella.
Täällä on Pythagoras.
Hän nimesi kaikki kolmiot.
"Tuo on teräväkulmainen."
Tuossa on Sokrates. Hän kaatui. Klassista Sokratesta.
Hyvä ajattelemaan, surkea kävelemään.
Mitä naiset tekivät, kun miehet nimesivät asioita?
Tutkimusteni mukaan naiset seisoivat kolmistaan alasti -
odottamassa, kun miehet nimesivät kaiken.
Sen näkee keskeisestä hahmosta.
Hän sanoo: "Mitä sinulla on kädessä, Karen?"
"Vain pari palleroa."
Naiset pitelivät juttuja toivoen, etteivät ne olleet myrkyllisiä.
He odottivat miesten nimeävän ne.
Tämä maalattiin ennen sänkyjen nimeämistä. Naiset yrittävät sijata niitä -
heitellen lakanoita puun oksille.
"En tiedä. Rakennetaan linnake.
Tehdään siitä hieno."
"Jee, linnake on valmis!"
Alastomana tanssiminen kolmistaan metsässä -
on naisten kaikkien aikojen ykkösharrastus.
Me tykkäämme siitä. Se on tosi turvallista. Mahtavaa.
Tämä voi näyttää rennoilta karkeloilta metsässä juhlapäivänä ilman draamaa.
Mutta katsokaapa tuota otetta.
Noin tiukasti ei pidellä lystiä pidettäessä.
Se viittaa jännitykseen.
Mitä tapahtui? Mainitsiko joku paleodieetin? Ei.
Tuo keskeinen hahmo tajusi vain, että harsokangas -
ja mahdollinen linnake -
oli noussut niin pitkälle peppuvakoon,
että se peitti molemmat pakarat.
Hän suuttui.
Tässä vaiheessa mainitsen, ettei kyse ole valokuvasta.
Se ei ole satunnainen valokuva -
valitettavasta hetkestä. Kiusallista.
Ei. Kyse on maalauksesta.
Se tekee tästä -
päätöksen!
Se on päätös. Mies teki sen ja mietti sitä.
Hyvänen aika!
Nykyään minä patikoin.
Se on minun juttuni.
Patikointi ei ole minulle liikuntaa.
Se on aktiviteettini.
Koska patikointi ei ole treeniä.
Se on välimuoto 20 - 30-vuotiaan treenin -
ja tulevan hitaan ostarikävelyn välillä -
70 - 80-vuotiaana,
jotta mahtuu hautaustoimiston smokkiin.
He eivät joudu ratkomaan takin takasaumaa auki.
Se on noloa. Kuollaan arvokkaasti.
Joka päivä -
parkkeeraan autoni vaellusreitin pohjalle.
Sitten kävelen pois auton luota,
kunnes lopulta käännyn -
ja kävelen takaisin autolle.
Niin minä teen.
Olen ulkona muiden 50-vuotiaiden kanssa.
Teemme tuomio-ovaalejamme.
Jos lentäisi helikopterilla matalalla, mitä näkisi?
Parikymppisiä vetämässä huumeita, syömässä hyvää ruokaa ja sekstailemassa.
Kolmikymppisiä töissä ja pyörittämässä maailmaa.
Nelikymppisiä -
yrittämässä naida parikymppisiä.
Ja meitä antautuneita viisikymppisiä -
pienillä turhilla ovaalikävelyillämme.
Meillä on kuulokkeet,
ja kuuntelemme podcasteja,
joita tekevät parikymppiset, joita kukaan ei halua naida.
Maamme ymmärtämiseksi pitää ymmärtää, mihin uskomme.
Eikö niin? -Joo!
On pakko ymmärtää, etteivät ne ole totta -
mutta uskomme niihin täysillä.
Intialaiset esimerkiksi seisovat kansallislaulun aikana.
Uskon sen.
Oikeasti ei ole pakko.
Ehkä pitäisi turvasyistä.
Koska muut äijät touhuavat laulaen ja hakaten.
On siis paras seistä. Kansallislaulumme on aika rauhallinen.
Se ei ole liian pitkä.
Sen tietää loppuneen. Lopussa kaikki…
Kukaan ei kuollut. Istukaa.
Täällä ei tiedetä, milloin istutaan.
Tämä maamme vapaiden
Ja koti
Rohkeiden
Polvistunut jalkapalloilija ei protestoinut vaan lepäsi.
Kansallislaulun aikana ei ole pakko seistä, koska he sanovat "olkaa hyvät".
"Olkaa hyvät ja nouskaa."
Intian sääntöjen mukaan, jos sanotaan "olkaa hyvät",
sitä paskaa ei tehdä.
"Olkaa hyvät ja odottakaa portille, ennen kuin käytätte kännykkää."
Haista paska!
Näemme ilmasta tutun rakennuksen, joten soittelemme tutuille.
"Älä pissaa seinälle." Sitä vartenhan ne ovat.
Amerikan pitäisi olla kiitollinen Meksikolle takiamme.
Koska -
jos he tekisivät muurin meille, ongelma olisi eri.
"Miksi he pissaavat päällemme?"
Kuvittelette sen juuri, vai mitä?
Nuoret tykkäävät pussailla.
He imevät toistensa kieliä.
Näin nuorenparin hississä nuoleskelemassa.
He eivät välittäneet paikasta vaan imivät toisiaan kuin tikkaria.
Poika tunki sormensa tytön kurkkuun.
Hän vain tunki sen… Tyttö alkoi imeä sitä kuin penistä.
Jos tunkisin sormeni vaimoni kurkkuun,
hän kysyisi, mitä perkelettä teen.
"Oletko vihainen? Piruako minä tein?
Jos et tahdo kuunnella, käske sulkea turpani. Älä tee noin!
Raavit pallejasi puoli tuntia sohvalla ja katsoit peliä.
Maistan vain sienten maun. Vihaan niitä.
Helvetin tryffelit. Anna minun olla."
Noin 45-vuotiaana lakataan pussaamasta. Silloin…
"Hei. Hyvästi."
Koska hänen hampaansa kuoli, eikä teillä ole vakuutusta.
"Ei tehdä sitä enää, sopiiko?"
Teemme asioita, jotka luulemme osaavamme, mutta ei.
Kuten pidämme tangoja -
eli narukenkiä -
eli varvastossuja -
eli plakkieseja, joksi niitä kutsutaan Etelä-Afrikassa.
Maailmanrauhaa ei saavuteta,
ennen kuin keksimme nimen niille kengille.
Niissä kengissä ei ole ohjeita mukana.
Pitäisi olla.
En ikinä omistanut niitä, koska kasvoin farmilla,
jossa oli käärmeitä ja skorpioneja.
Avokengät eivät toimi.
Ostin sellaiset ensi kerran -
35-vuotiaana 13 vuotta sitten Uudessa-Seelannissa.
Kukaan ei estänyt. Ostin ne, eikä kukaan sanonut ovella:
"Oletko käyttänyt noita ennen?"
Olisin vastannut: "En ole." "Tule tänne.
Tiedoksi,
että jos kenkien sisälle pääsee edes pisara kosteutta, sinä kuolet.
Ja jos pisara päätyy kengän päälle,
sinä kuolet.
Äläkä edes kuvittele juoksevasi -
autoltasi ukkosmyrskyssä -
ostarille, jossa on kaakelilattia.
Riippumatta siitä, oletko fyysisesti valmis,
teet kokospagaatin."
Olisin vastannut "selvä".
Lähtiessä hän sanoisi: "Vielä yksi juttu.
Noilla kengillä pääsee vain eteenpäin.
Ne ovat yksisuuntaiset.
Joo. Haluatko astua sivulle? Sinä kuolet.
Haluatko astua taaksepäin? Setäni yritti ja kuoli!"
Ne kengät ovat hankalat. Niissä pitäisi olla varoitus,
ja jonkun pitäisi muuttaa kaveriksi viikon ajaksi.
Opin, että olen virallisesti ikä-painojakaumassa,
jossa en enää vain kompuroi.
Minä kaaduin.
Ette tiedä, milloin teidän käy niin.
Vielä 5 vuotta sitten ystäväni olisivat kysyneet, olinko kännissä.
Nyt saan vain huolestuneita emojeja.
"Oletko ok? Taisit kaatua." Vastaan:
"Ei, narttu. Pidin kuolemankenkiä ja unohdin."
Ajat ovat hyviä.
Vanhoista hyvistä ajoista puhutaan aina. "Palataanko vanhoihin hyviin aikoihin?"
Mihin vanhoihin hyviin aikoihin?
Nämä ovat vanhoja hyviä aikoja.
Me vasta selvitämme, miten asioita tehdään nykyään.
Emmekä vielä osaa sitä.
Haluatteko vanhoja hyviä aikoja? He eivät osanneet mitään.
Näittekö ensimmäisen polkupyörän?
En osaa tehdä mitään -
mutta tiedän, ettei pienintä pyörää -
laiteta taakse -
ja maailman suurinta pyörää -
eteen.
Se on surkea pyörä!
Penkille ei edes päässyt itse.
Ystävät heittivät sinne isoista viiksistä kiinni pitäen -
ja toivoen, että putosi penkille.
Kun alkoi polkea, ei voinut lopettaa. Piti polkea kuolemaan asti.
Se ei haitannut, koska elinajanodotus oli 28 vuotta.
Se oli kamalaa aikaa. Sairaalat olivat kamalia.
Siellä sahattiin jalka irti.
Taudista viis.
Murtuiko käsi? Tuliko flunssa? Sisään käveli, ulos loikki.
Ei lääkkeitä, ei edes Buranaa. Uskomatonta.
Elämä ilman Buranaa.
Oletteko ikinä huomanneet Buranan loppuneen?
Makaan maassa ja toivon kuolevani.
Pitäisikö ottaa 12-vuotiasta Benadryliä?
Rennietä ei ollut!
He söivät, turposivat ja räjähtivät.
Nämä ovat vanhat hyvät ajat.
Katsokaa asujanne ja kauniita kankaitanne.
Teillä oli vaihtoehtoja ja muitakin asuja.
Vanhoina hyvinä aikoina oli vain yksi villa-asu.
Kovat nahkakengät sianmaksasta.
Ja juuttikangaskalsarit.
Juuttikangaskalsarit.
Oletteko nähneet mustavalkokuvia? Kaikki tuijottavat vihaisina kameraa.
"Mikä heitä vaivaa? Miksi he ovat onnettomia?"
Juuttikangaskalsarit.
Kamalaa.
Aloin pelata videopelejä. Grand Theft Auto 3:a.
GTA-faneja.
Videopelissä voi tehdä ensin ihan mitä huvittaa. Ihan mitä vain.
Voi varastaa aseita tai auton.
Ajaa ihmisten päälle. Poliisit tulevat, ja heidät voi tappaa.
Sitten tulee armeija, jonka voi myös tappaa.
Jos kesken kaiken kuolee, herää heti henkiin.
Sairaalassa ilman aseita. Niitä voi taas varastaa.
Se oli liian vapaata -
ajattelutavalleni silloin.
"Voit tehdä mitä vain." "Mutta mitä pitää tehdä?"
"Mitä vain, anna palaa." "Mutta mikä on tavoite?"
Tutkin asiaa ja selvitin, mitä paskaa piti tehdä.
Tein sen ja pelasin pelin loppuun.
Lopussa sain tilastot, joista näki, monestiko kuolin, montako tapoin -
ja jännän tarinan suoritusprosentin,
joka oli kohdallani 12 prosenttia.
Pelasin pelin loppuun. Se on 100 prosenttia.
Se vastasi: "Saavutit pelin lopun -
mutta teit vain 12 % mahdollisista asioista."
No perkele!
Entä jos elämä on sellaista?
Entä jos kuolee ja tuonpuoleisessa -
saa todistuksen?
"Kolme prosenttia?"
"Et tehnyt lisätehtäviä."
"Millaisia?"
"Näetkö, kun sait bileissä jointin? Kieltäydyit siitä. 15 prosenttia."
"Selvä homma."
"Rakastit jotakuta ja halusit kertoa. Sen sijaan lähdit ja sanoit: 'Hyvästi!
Minua yllytettiin.'"
Eikä yllytetty.
Isoisä tykkäsi katsoa vapaapainia.
Hän piti siitä, kun mustat pieksivät valkoisia.
Kuten Thunderbolt Patterson.
Isoisä huusi tv:lle, kun Thunderbolt hakkasi valkoista. "Tapa se maitonaama!"
Istuin vieressä ja huusin samoin.
En tiennyt, että te valkoiset olitte maitonaamoja.
Kun kasvoin isoksi, halusin käydä matsissa.
Olin Peachtreessä keskustassa.
Olin menossa otteluun -
ja soitin Marriottista veljelleni.
"Tule jo. Matsi jää kohta välistä."
Hän sanoi tulevansa. Suljin puhelimen, katsoin ylös,
ja valkoinen mies tuijotti minua.
Hän kysyi, mitä kuuluu. Vastasin samoin.
Hän kysyi, halusinko hänen huoneeseensa. Vastasin: "Sopii."
En ollut ennen käynyt Marriott-hotellissa.
Varsinkaan huoneessa.
Hän avasi oven, ja huomasin, että huone oli ilmastoitu.
Sitä ei ollut meillä.
Ainoa tuuletin oli äidin pimpsan edessä. Se levitti hajua ympäri taloa koko päivän.
"Voiko joku kertoa äidille, että pimpsa haisi?"
Mies meni jääkaapille.
Hän avasi oven ja antoi minulle aidon kokiksen.
En ollut ikinä saanut sitä.
Kolajuomia ja mehutiivistettä kyllä.
Olin helvetin innoissani ja join sen kerralla.
Hän vei minut sängyn luo, avasi litsinsä ja veti valkoisen mulkun esiin.
En ollut ikinä nähnyt sellaista.
Se näytti ihan raa'alta kanankoivelta.
Valkoiset hemmot miettivät, mistä pirusta puhun.
Hän laittoi käteni sille ja käski liikuttaa sitä edestakaisin.
Mietin itsekseni, grillasivatko valkoiset niin.
"Tämä kanankoipi kaipaa perkele suolaa."
Viiden minuutin päästä kanankoivesta ruiskahti jotain.
Hän otti sen kädestäni, kuivasi käteni ja antoi satasen.
Kysyin, olisiko hän siellä huomenna.
Se oli paljon rahaa 11-vuotiaalle.
Haistakaa paska, valkoiset!
Ette tienanneet niin paljoa limonadikioskeillanne.
Ette saaneet sellaisia rahoja paskoilla limonadikioskeillanne.
Haistakaa paska. Se valkoinen mies loi työpaikkoja mustille.
Pidän 20 - 30-vuotiaista. He eivät tajua vielä.
Senikäiset sanovat: "Vedetään lärvit!
Haluatko vetää lärvit? Joo, vedetään!"
En halua vetää lärvejä.
Se ei ole hauskaa.
Olen viisikymppinen. Oloni on hyvä pari päivää kuussa.
Miksi haluaisin pilata sen?
Jos haluan huonon olon, syön juustoa.
"Millaista juustoa se oli?
Camembertia tryffelihiutaleilla?
Se oli sen arvoista, mutta perkele.
Olen ihan paskana."
Sain vaimolta joululahjaksi kuntosalikortin. "Kiitos, kulta."
Tiedän. Näin siellä vanhuksia treenaamassa.
He olivat kovassa kunnossa.
Mutta se näyttää oudolta.
En halua sitä.
En halua näyttää kusipäältä.
Se on päämääräni. Tahdon kuntosaliohjaajan,
joka ei ole kusipää.
Katsoin vanhuksia, jotka olivat kovassa kunnossa.
Se näytti oudolta. Jokin oli vinossa.
Mietin, mikä. Sitten tajusin sen.
Vanhana ei pitäisi näyttää siltä.
Iho venyy liian ohueksi.
"Katsokaa lihaksiani."
"Mutta näen sydämesi.
Laita paita päälle.
Ällötät minua."
Suosikkijuttuni avioliitossa on se, kun vaimoni päättää,
mitä en enää tarvitse.
"Tämä ei sovi enää. Näyttää paskalta. Et voi pitää tätä."
Hän ei ole meksikolainen, ääni vain kuulostaa hauskemmalta.
Hän voisi olla. En ole varma. Epäilen asiaa mutten ole varma.
"Älä pidä tätä enää. Tämä ei enää sovi."
Vaimoni heitti kaikki verkkarini pois.
Kysyin, miksi hän teki sen. "Koska ne valehtelevat sinulle.
Verkkarit valehtelevat.
Et huomaa, miten lihot,
kunnes yhtenä päivänä narut vain katoavat.
Sinusta on tullut läski.
Myöhäistä. Heitin ne pois."
Hän on oikeassa. Jos on viisikymppinen mies,
verkkarit ovat vaarallisia.
On ihan liian helppoa vetää muna ulos.
Tein sen kerran. En ollut vielä lähelläkään vessaa.
Sitten jokin vei huomioni.
Vaimo huusi: "Miksi mulkkusi on esillä? Et ole vielä edes vessassa."
Vastasin: "En tiennytkään, että Olive Gardenissa on salaattipöytä."
En ole hyvä feministi.
Kuuntelen yhä R. Kellyä.
Unohdin musiikin hyvyyden dokumentin ilmestymiseen asti.
Ihmiset miettivät, mitä pitäisi tehdä.
Minä en tue hänen uutta musiikkiaan,
paitsi jos se on hyvää.
Mutta hänen vanhat laulunsa ovat jo markkinoilla.
Jos niitä ei kuuntele, hän nai niitä lapsia turhaan.
Kuulkaa.
Ette ehkä tue sotaa mutta tuette sotilaita.
Hitsi.
Ne tytöt palvelivat tätä maata.
Heille pitäisi antaa veteraanien oikeudet.
Heidän pitäisi päästä ilmaiseksi kouluun ja ensimmäisinä koneisiin.
Miksi isoäidit pääsevät ensimmäisinä?
He eivät ole tehneet mitään.
Niiden tyttöjen ansiosta saimme "Ignitionin" remixin.
Hitsi. Katsoitteko sen dokumentin?
Hän sekstaili talossaan pitämiensä lasten kanssa.
"Kelly, vapauta kalat.
Et voi pitää koko lasten korisjoukkuetta kellarissa."
Joukkue häviää pelejä ja ihmettelee, missä pelintekijät ovat.
Hän varmaan sekstaili heidän kanssaan, koska he lukivat samoja kirjoja.
On sama, nauratteko vai ette.
Minua ei huomattu lapsena.
Olisi ollut ihanaa olla R. Kellyn kotona.
Siellä olisi ollut paljon leikkikavereita.
Hippasilla olisi ollut mahtavaa olla.
R. Kelly julkaisi laulun "I Believe I Can Fly".
Jos hän uskoi voivansa lentää,
hän uskoi voivansa naida lapsia jäämättä kiinni.
Harmoni.
Se ilmestyi tyhjästä!
Harmoni on tosi masentava soitin.
Sitä ei voi vihata. Se näyttää astmaiselta sedältä.
Kitara on nuori teini. "Otetaan huumeita."
Harmoni sanoo: "Voitko viedä minut temppeliin…"
Ensimmäisen kerran joku innostui,
kun joku lähestyi harmonia.
Sitä soitetaan yleensä hautajaisissa.
Harmoni on mahtava. Se ei tarvitse sähköä. Se on ympäristöystävällinen.
Se sopii köyhillekin.
Valtiolle ei voi valittaa, ettei voi tehdä taidetta sähkönpuutteen vuoksi.
Valtio vastaa: "Harmoni."
Länsimaiset soittimet ovat sähköisiä, kuten sähkökitara ja -piano.
"Rouva, saanko käyttää sähkökitaraa?" "Saat sähköiskun."
Mitä?
Sen rakenne on mielenkiintoinen. Se on tehty puusta ja masennuksesta.
Se on ainoa soitin, joka kuulostaa sanalta "ei".
"Ei" joka skaalassa.
Kysyin opettajalta, saisinko soittaa kitaraa, ja hän vastasi…
Mitä hyvää siitä seuraisi?
Ei vain englanniksi vaan joka kielellä.
Ei
Se on uskomatonta. Voisin itkeä huomaamattanne.
Ei
"Mikä alap!" Ei, hän vain itkee.
Hän itkee.
Tuotammeko pettymyksen? -Ken tietää?
Emme tiedä, miten käy.
Emme. Miksi, Thomas?
Koska show on improvisoitu.
Mitä se tarkoittaa? -Keksimme kaiken.
Miten niin? -Sanot jotain, ja vastaan: "Joo, ja…"
Jos sanon vaikka: "Lihapullat ovat hyviä."
Vastaan: "Joo, ja ne on tehty lihasta."
Se on improvisaatiota.
Älä. Minua naitiin viimeksi.
Totta. -Joo.
Tiedät, millaista se on. Voit tehdä sen taas.
Tiedän.
Et tiedä, pakottaako hän panemaan.
Niin. Käänny siis. -Käänny.
Kivi, paperi, sakset, nyt. Yksi. -Kerrasta poikki?
Niin. Kivi, paperi, sakset, nyt.
Teetkö tuon? -En.
Valmiina? -Joo.
Tiedän valintasi.
Selvä. -Koska näytit sen.
Voitan melko varmasti. -Selvä.
Sataprosenttisen varmasti. -Selvä.
Tosielämässä. Päihitän sinut.
Joo. -Oikeasti.
Olen varma. -Uskon samoin.
Taisin päästä ajatuksiisi. -Joo.
Oletko valmis? -Siksi päädyn naitavaksi.
Olemme eläimiä, emme naivia ihmisiä.
Suostuimme siihen.
Joo, kaksi gasellia suostuu siihen,
kuka nai ketä kivi, paperi, sakset, nyt -metodilla.
Oletko valmis?
Selvä. -Tiedän, että häviät.
Oikeasti. -Luulen niin.
En tiedä, miksi pelkään.
Sillä ei ole väliä. -Ei. Tällä ei ole seurauksia.
Kaikki tietävät häviöstäsi videolta. -Kaikki tietävät, että olen surkea tässä.
Voit muuttaa vastaustasi. Muutan omaani myös. Sano vain.
Ei. -En minäkään, tollo.
Oletko valmis? -Joo.
Kivi, paperi, sakset, nyt.
Esityksemme päättyi!
Kiitos, New York. Olitte mahtavia.
Kiitos, kaverit. -Kiitos paljon.
Kiitos. Gracias.
Teitte tästä ohjelmasta helvetin erityisen!
Olitte hiton mahtavia.
Kiitos paljon, naiset ja herrat!
Kiitos paljon. -Kiitos, kaikki.
Tekstitys: Petri Nauha