Andas in, och så skjuter du.
Jag hoppades att du inte skulle hamna i en sån här situation så snabbt.
Du är inte klar här än.
Det är frestande att låta naturen ha sin gång.
Lungorna fylls med blod.
Djuret dör en naturlig död. Men dödsprocessen är mycket smärtsam.
Och det är inte rätt att låta ett djur lida på grund av våra...
Hör du...
Fan. Zoe.
Låt mig hjälpa dig.
Ta det lugnt, älskling. Det är ingen tävling.
Är det inte?
- Är det inte skolbal snart? - Mamma.
- Har du nån att gå med? - Sluta.
Sluta med vad då?
- Jag pratade bara med en fluga. - Du var duktig där ute.
Vi kommer att äta rådjurskött hela sommaren.
- Ett gott dagsverke. - Ja, och allt innan klockan åtta.
Ja... Kaffe.
- Lewis kan vänta lite. - Vad menar du?
Jag tror att vi måste prata med nån igen.
- Jag, menar du? - Nej, jag menar vi.
Det känns fortfarande som om det precis har hänt.
- Och du är så arg. - Du är så... inte arg.
Den där blicken du har. Killarna i min enhet hade den blicken.
Allt handlar faktiskt inte om kriget.
Du avskärmar dig från allt du tycker om.
- Du är hela tiden på din vakt... - Har du en broschyr, så jag kan gå?
- Du är 17 år och har slängt mobilen. - Tänk på alla pengar du sparar.
Ta av dig min jacka.
Du går ut i världen... utan den där jackan.
Det borde vara lätt för dig, om du inte ligger i krig.
Förlåt. Jag bröt mig inte in. Jag knackade faktiskt.
Det är ingen fara. Jag är klar.
- Lewis. - God morgon, mr Hull.
Jag räddade dig faktiskt med flit alldeles nyss.
- Räddade du mig med flit? - Det var en kalkylerad risk.
- Var det? Förklara. - Nummer ett.
Du säger ju att du och din pappa bråkar mer och mer.
- Och B, du var... - Du började med siffror, men visst.
Och 2: Du brukar komma ut när jag tutar, men när du inte gjorde det-
- tänkte jag att han hade trängt in dig i ett hörn, så jag ryckte in.
- Ryckte du in? - Är det inte så han skulle säga?
Vad fan?
Roy Moake och Chaz Harding.
Och AJ Turner sitter i baksätet, som en dyngsur rövhatt.
De är som romerska soldater som inte vet att deras rike går under.
Eller så vet de det och börjar få panik.
Det där ser ju ut som ett av deras ansikten.
Hejsan!
Har ni två knäppisar fått till det, eller?
Vi vet att du har det svårt, Roy.
Din mamma kramades inte och din pappa sa aldrig att han var stolt.
Du behöver inte gömma dig bakom en stereotyp primitiv manlighet.
- Tryck inte undan den rädda pojken. - De trycker oss av vägen.
Tack, vänner. Fortsätt känna er upplysta!
Varför är jag alltid typen som låter sig bli undantryckt?
För att du är smart och försiktig och inget rövhål.
Det hatar jag om mig själv, så...
- Är det där Chris Jelick? - Gör han nåt jävligt skumt?
- Ja. - Ja, då är det han.
Den är sur. Låt den vila lite.
Ja, det är Chris Jelick, för det där är Tristan Voys våldtäktsvan.
Vi kommer att se mycket skit idag. Det är skämtdagen för sistaårselever.
Simläraren beställer thaimat till lektionen.
Becky Vaughn gör i ordning en rutschkana.
Nån med en liten bil kommer att försöka parkera den inne i skolan.
Och så alla idiotiska inbjudningar till skolbalen.
Ja, jag vet.
- Försök nu. - Menar du...?
- Motorn. - Ja, självklart.
Vad är det här? Mellanstadiet? Kom igen.
Det här är så sjukt.
Jag ser stor ut på bilder, trots att jag är så liten i verkligheten.
- Hej då. - Vänta, vart ska du?
- Ditt skåp är här borta. - Jag vet. Hörde du inte klockan?
Ditt skåp är vid årsbokskontoret. Vill du se några layouter?
- Kan det vänta till efter lunch? - Ja, självklart.
- Du är jätteskum. - Jag är bara stressad.
- Jag borde inte ha tagit på mig den. - Kom ihåg: det är high school.
Inget som händer här betyder nåt i den verkliga världen.
- Vi ses senare. - Hej då.
Låter det här för jäkligt?
Är det du? Vem sjunger tillsammans med dig?
Jag själv. Jag har en ny musikapp.
Jag vill att den här spelas på min begravning.
Vi ska spela in en EP. Jag drömmer tills verkligheten slår ner mig igen.
Jag kommer och hejar på och för att få mina 50 procent som din manager.
50 procent? Finns det nån advokat här? Är du advokat?
Mina damer och herrar.
Jag är inte på bästa humör. Jag har inte fått mitt morgonkaffe-
- för lärarrummet var fullt av ballonger från golv till tak.
Jättekul, skratta bara.
Då lägger vi resten av tiden på att lära oss nåt.
- Så om ni slår upp sida... - Var hälsad, du lärde.
Vad det än är, så gör det snabbt. Tack.
Sköna i, vill ni eskortera mig till balen?
Ja!
Så fint. Alla har en dejt. Då går vi vidare.
Okej. Det var rent syre.
Det låter rätt mycket, eller hur? Men ingen flamma och ingen värme.
Men den här ballongen är fylld med 100 procent väte.
Den exploderade för att alla tre antändningsvillkor fanns där.
Eld från tändstickan, syre från atmosfären-
-och bränsle från...
...vätet.
Zoe, får jag prata lite med dig?
Jag vet att du har gått igenom en del.
Men det kanske skulle kännas bra att engagera sig lite igen?
Ska jag explodera nästa gång?
Jag gillar inte att se en smart ung kvinna-
- som älskade mina lektioner försvinna in i bakgrunden.
Jag är snart klar med det här. Jag har blivit antagen till Purdue.
Ja, jag minns. Jag skrev ett rekommendationsbrev.
- Det kanske var förhastat? - Det kanske det var.
Men som alla säger till mig: Man kan inte ändra på det förflutna.
Observera att bandet inte övar i auditoriet idag-
- utan har flyttats till rum 112. Tack.
"Rosor är röda, violer är blå. Du frågade inte, jag gör så. Bal?"
"Vi tror att vi kan ändra tingen enligt våra önskemål."
"Vi tror det, för annars ser vi ingen gynnsam utgång."
"Vi tänker inte på det som normalt händer."
"Att vi inte lyckas ändra tingen enligt våra önskemål."
"Men gradvis ändras våra önskemål."
"Det vi hoppades förändra blir oviktigt för oss."
"Vi övervann inte hindret, men livet förde oss runt det."
"Och vänder vi oss för att se tillbaka kan vi knappt se det."
"Så obetydligt har det blivit."
Visst är det häftigt?
Och när Marcel Proust äntligen skrev färdigt den här romanen år 1922-
-dog han, samma dag.
Ingen kommentar? Okej.
Hallå. Vilken tid var det? Okej.
Om du kommer med ett läkarintyg...
- När börjar andra lunchen? - Efter den första, 12.35.
- Superbra. Tack så mycket. - Visst.
Ja, jag lyssnar.
Hur är pizzan?
Har du ätit en bit kartong?
Okej...
Du har tittat i skåpet, men tar det på fel sätt.
- Hur ska jag ta det, då? - Som en kul grej med en vän.
- Vi åker dit och driver med de andra. - Är det din drömbal?
Vill du lägga pengar på limousin, en smoking-
- och en handledsblomma för att göra samma sak som vi gör varje dag?
Du får betala för din blomma, men...
- Glöm det. Du har rätt. - Jag kan inte.
Det är för tidigt. Jag vill inte...
- Va? - Det här med din mamma...
Det handlar inte om min mamma.
Varför måste du göra så här? Du är det enda bra, Lewis...
Jag är inte som de andra. Stäng inte mig också ute.
- Tycker du att jag stänger folk ute? - Nej.
- Jo, men det är inte ditt fel... - Men för fan...!
- Allt låter fel när jag säger det... - Jag måste till toaletten.
Kan vi inte spola tillbaka och låtsas att jag inte är en... idiot...?
Har du tappat bort nåt här inne? Aj! Fan.
Du har nitar på jacken, tjejen!
Bitch.
- Det gick visst inte så bra. - Sitt inte där. Hon kommer snart.
Jag är vän med er båda. Jag är Schweiz, var inte arg på mig.
Vi var mitt i en grej. Gå, nu.
Okej. Mamma vill ha tillbaka alla konstgjorda blommor.
Och bandet.
- Var du inte lite hård mot honom? - Det handlar om gränser.
Jag håller med. Du har alldeles för många.
Jag gillar Lewis. Men jag vill inte riskera att såra honom.
Han försöker bara skapa ett minne tillsammans med dig, älskling.
Jag kommer snart härifrån. Ett par månader, bara.
När man åker till nya platser tar man med sig själv.
- Vill du gå med mig på balen? - Ja.
- Aldrig! - Dra åt helvete.
Här kommer en varning.
- Dra åt helvete, ditt svin! - Kom igen.
Hur känns det, tränarn?
Aj, fan!
- Du vet vad du ska göra, eller hur? - Lugn.
Vad fan...?
Vänta. Jag har dig. Jag har dig.
Amy? Amy?
Hjälp! Å nej!
Nej, nej, nej... Du klarar det. Titta på mig.
Fan. Nej...
Dra åt helvete.
Fred Giland ombeds ringa till kontoret.
Fred Giland, ring till kontoret, tack.
Lyssna noga nu, så kanske ni överlever.
Vi bestämmer nu, så gör som vi säger, utan frågor.
Annars...
Tja, ni vet.
Hej, Roy. Hur är det?
Du brukar kalla mig fjolla när vi ses i korridoren.
Vem är det som är fjolla nu?
- Jag drev bara med honom. - Han dissade dig.
Vi måste behålla fokus. Vi har inte tid att jaga småvilt.
Tack.
- Hör du! Ner på golvet! - Okej, okej.
Har du fler vänner där bakom?
Spring.
Om jag var ni, vilket jag lyckligtvis inte är-
-så skulle jag ta fram mobilen.
Ta fram dem, det är okej.
- Donna, eller hur? Donna? - Dawn.
- Snälla, gör mig inte illa. - Dawn, har du en mobil?
Det är okej. Slappna av, Dawn. Slappna av, bara.
- Du får behålla den. - Jag vill inte ha din mobil.
Jag vill att du har den. Det är hela poängen.
Tack.
Vem är det du vill ringa och berätta för att du kanske dör idag?
Chefen, det är en till. På andra sidan stan.
Okej, vi skickar dit en av brandbilarna.
Mamma, det är jag.
Är inte du i skolan? Vi har ju pratat om det här, Dawn.
Det är killar med vapen i skolan, mamma.
Han ville att jag skulle ringa dig.
- Jag ringer polisen. - Jag måste lägga på.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig också.
Dawn, sa din mamma att hon skulle ringa polisen?
Titta på mig.
Det är okej om hon sa det. Gjorde hon det?
Ja? Hon är en god mor.
Fantastiskt. Då slipper ni oroa er för det.
Ring era föräldrar, vänner, eller er kongressledamot.
Jag bryr mig inte. Fram med dem, bara.
Hej, det är Julie. Ha en riktigt fin dag.
Om det här är sista gången du hör min röst vill jag att du ska veta-
-att jag inte dog ledsen.
Jag ångrar ingenting, och...
Tack för livet du gav mig, mamma.
Jag älskar dig till månen och tillbaka.
Döda vem det där än är.
Jag letar efter dig.
Nu ser jag hålet.
Jag vet att du måste vara nära.
Jag letar efter det som gjorde oväsen.
Brenda? Älskling?
Du måste komma ut nu.
Här. Jag är här.
Du borde skämmas.
Vad är det som händer, Brenda? Var det skott?
- Brenda? - Ja, jag dödade din dotter.
Var är min...?
Okej, lägg ner pennorna nu.
Bli klara, skicka ett sms. Nu måste ni vara helt tysta.
Jag måste lägga på nu...
Flytta på dig. Herregud.
- Bradley? - Hej, det är Tristan.
Jag tänker på dig och ber för dig i denna svåra stund.
- Vernon Central, vad kan jag göra? - Jag vill faktiskt hjälpa dig.
- Jaså? Ja, det kan jag behöva. - Så gullig du är.
Det pågår ett skottdrama i matsalen just nu.
Det här är inget skämt, okej? Det är elever med vapen här inne.
Och hur vet du det här?
För att du är en av eleverna med vapen i matsalen?
- Jag heter Tristan Voy. - Och du heter Tristan Voy?
Kom igen.
- Vad hoppas du uppnå med det? - Det har inget med hopp att göra.
- Tack. - Jag ringer polisen.
Sen kommer man att säga att hon skulle ha meddelat alarmberedskap.
Men reglerna säger att hon först måste bekräfta informationen.
Och hur vet jag det?
För de röstar om sån här skit på skolans styrelsemöten.
Så under tiden ska ni öppna era streamingappar.
Instagram, Facebook. Jag skiter i vilket.
Öppna mobilerna och rikta dem mot mig.
Hallå!
- Zoe? - Stanna! Stanna!
Tristan Voy och Chris Jelick har vapen i matsalen. De dödar folk.
- Det är inte kul. - Skojar du?
Gå inte in dit om ni inte vill dö.
- Gå! - Det är bäst att det är på riktigt.
- Kommer du inte? - Nej, de flesta vet inget än.
Okej. Jag följer med dig.
- Okej? - Ja, kom.
Jag heter Tristan Voy, och ni ser mig ta över Vernon Central High School.
Först ett budskap till teknikjättarna bakom de här streamingtjänsterna.
Om ni stänger av dem dödar vi allihop omedelbart.
Det lovar jag. Så följ med mig, när vi störtar ett samhällets fundament-
- och byter det mot entropi och sanning.
Se där, är det inte vår vänliga säkerhetsvakt?
Han får småpengar för att skydda oss, och han får göra det utan vapen.
- Tristan! - Men för fan. Ja?
- Jag är obeväpnad. - Bortsett från dina spydigheter.
- Du är bara arg på mig. - Säger du? Berätta.
Du skickades till mitt kontor två gånger den senaste veckan.
- Och jag hotade dig med avstängning. - Det stämmer.
Istället för att försöka förstå dig bättre.
Bakom ditt skrivbord hänger en skylt:
"Vi är här för varje enskild elev." Men det gällde inte mig.
Jag svek dig, men nu har du min fulla uppmärksamhet.
På ditt skrivbord finns det ett foto på dig, din fru och dina två barn.
- Var är det taget? - Vid vår sommarstuga i Broken Bow.
Jag har aldrig sett en så lycklig familj.
- Tänk om jag kunde få det en dag. - Det kan du!
Får jag din stuga? Härligt. Ni hörde det, va?
- Få slut på det här nu så är den din. - Alla hörde det.
Får jag också ligga med din fru medan barnen tittar på?
Förra veckan ville jag komma in på ditt kontor två gånger.
På morgonen tog jag dina nycklar och åkte till stan och gjorde kopior.
Och på eftermiddagen, när du tittade ut genom fönstret-
- och sa att såna som jag aldrig blir nåt-
-la jag tillbaka dem.
- Tristan. - Rob.
Vilka skäl du än har för att göra det här så kan vi lösa det tillsammans.
Det kan vi kanske.
Nej!
- Nej, snälla! - Upp!
Snälla, snälla...
Glöm det. Nu börjar den andra fasen.
Vad hade Texasborna? Mod och beslutsamhet.
Men inte mycket krigsmaterial. Så det ni ska komma ihåg är...
- Ni måste komma ut! - Kom igen!
Mrs Greene, öppna fönstret! Lyssna på mig!
Tack, damer. Jättekul. Var var jag?
Det borde synas ett nummer i hörnet av er skärm.
Kanske vid sidan av en ikon med ett öga.
Vem har mer än 50 som tittar nu? Räck upp handen.
Okej, fint. Vem har mer än 100 tittare?
500?
- Hur många har du? - Det gick precis över 1000.
Det var som fan. Kom upp hit.
- Varför är du så populär? - Han gör årsboken.
- Jaha, nyhetsnörden. - Jag administrerar vår hemsida.
Ingen frågade. Jag skiter i det så länge folk tittar.
Du är min kameraman nu. Alla andra lägger sin telefon i tunnan.
Jag har en ny uppgift åt er.
Jag måste se ert arbete. Ni kan inte bara googla...
Herregud!
Ms Hull! Vad i hela friden gör du?
Några elever har vapen i matsalen. Det är inget skämt!
- Alla måste ut, nu! - Josh, lås dörren.
- Vi har inte så mycket tid. - Skynda er hit.
- Vart ska vi? - In i skogen. Vänta på polisen.
Jag träffar er där ute.
- Mr Yates? - Ja.
- Herregud. Har de filmat det? - Nej, det är live. Det händer nu.
- Var ligger det? - På skolans hemsida.
Lewis.
- Det är inte svårt att bygga en mur. - Tristan.
Jag kommer.
- Är vi berömda än? - Inte än.
- Vad är det? - Tillåtelse att döda de här?
- De är värdelösa. - Snälla, ni har skadat henne nog.
Har du hört om Operation T4? Hitler dödade handikappade-
- för att deras missbildningar skulle skada den rena rasen.
Lyckligtvis är vi inte nazister.
- Det tar för lång tid. - Ska jag varna en annan klass?
- Jag vet inte... - Är du okej? Klarar du det?
- Vad fan? - Lugn. Det är tidigt.
Men inte oväntat. Anna, kan du undersöka det här?
- Kom igen! - Jag tar det.
Låt sakerna vara och ställ er på led. Tack.
Isabelle, lämna handväskan.
Vad fan sysslar du med?
- Jag har ett tillstånd. - Ingen får vara i elcentralen.
Vad fan? Har de lyckats stänga av det?
- Vad är det som händer? - Ett skämt?
Okej. Falskt alarm.
Tillbaka till klassrummen. Så lätt slipper ni inte undan.
- Vill ni dö? Kom igen! - Vad gör du?
- Jag hittar högtalaren på kontoret. - Det borde ju jag göra!
Nån skjuter inne på skolan.
- Skjuter han nu rycker vi in. - Han hotar dem.
Ringer barnen till sina föräldrar och säger att de blir hotade?
Jag vet att du inte är rädd. Jag vill själv rycka ut.
Låt mig prata klart. Om det är mer av en gisslansituation än en skjutning-
- ska vi förhandla och vänta på insatsstyrkan.
De sista uppgifterna ska snart in.
Jag är imponerad över ert jobb. Å nej. Ni har väl sparat allt?
Spring ut! Det är en skolskjutning på gång!
- Kom igen. - Fan!
Fan ta dig, Becky.
- Du kan inte hindra mig. - Lyssna nu, du gör som jag säger.
Vernon är din stad, men det är mitt county.
- Du har inte familj där inne. - Jag vet att din brorson är där inne.
Men om du inte gör det ordentligt dör alla!
Jag är två minuter därifrån. Vänta lite. Så kan vi...
Tom? Tommy? Satan!
- La han på? - Han tänker gå in direkt.
Få oss härifrån. Kör.
- De är här. - Ja, vi ser dem.
Vi ska ta reda på om det är på riktigt.
- Det är det. - Vi har fått det bekräftat.
- Det finns skyttar i skolan nu. - De har dödat Rob.
Ja, jag är här. Jag måste meddela att vi går in i alarmberedskap.
Ja, vi håller linjen öppen. - Ta den här.
Alla lärare och elever: Vi är i alarmberedskap.
Följ säkerhetsinstruktionerna.
Vi är i alarmberedskap tills vi får annan information. Tack.
Finns det nåt annat vi borde göra nu?
- Sakta ner. - Det är inte jag som skjuter.
- De är i matsalen. - Det vet vi. Gå till ditt klassrum.
Fan. Är alla okej?
Alarmberedskap betyder att vi ska stanna här och låsa dörren.
Emma, lås dörren. Stäng persiennerna.
Ställ er mot väggen där man inte kan se er. Var tysta.
Så, ja. Fortsätt. In med er.
Det är okej. Det ordnar sig.
Har kontoret beordrat alarmberedskap så har de ring polisen också.
Tarsy här. Alla lediga enheter till Vernon Central High.
Herregud.
Tommy!
Vi måste ha en ambulans.
Polisen är här. De har tillkallat en ambulans.
Härligt! Då börjar fas tre. Och?
- De har nämnt oss på nyheterna. - Har de visat vår stream?
Nej. Nyhetsankaret säger att de ska sända live här utifrån.
Det här är live inifrån. Ingen vill se er reporter, de vill se mig.
Jag är klar i källaren och inväntar order.
Bra jobbat. Kolla kontoret, jag vill se hur det gick.
Berätta för sheriffen att vi har hittat rester av en hemgjord bomb.
Nån ville hålla oss upptagna och spärra vägarna.
Uppfattat. Jag meddelar honom.
Williams, upp med avspärrningar! Ingen gör nåt innan jag säger till.
- Vad fan är det som händer här? - Sheriffen! Du måste se det här.
Kom. Vi måste bort från skolan!
Hallå.
Vi måste härifrån.
Det är inte så smärtsamt som det ser ut.
Faktiskt så...
När det händer snabbt är det oftast ingen smärta alls.
Är du expert på döden, nu? Du har bara gjort det en gång.
Jag lär mig snabbt. Det har du fått från mig.
Att gå igenom folks fickor har du fått från din pappa.
Jag behöver en telefon.
Du har alltid vetat precis vad du vill.
Till och med som liten bebis.
På tal om smärta, det var en mardröm att amma dig.
Men jag beundrar det.
- Ska jag stänga hans ögon? - Han är inte här längre, älskling.
Han är fri från alla band nu.
- Är det så du känner? - Nästan.
Det är fortfarande en person som fortfarande håller fast.
En som inte är riktigt redo att släppa taget om mig än.
Det var helt klart en succé.
Det var kanske ännu bättre än förväntat.
En bild säger mer än tusen ord, och en video ännu mer.
Det här är för att du stal allt mitt gräs.
Börja genomsöka lokalerna.
Uppfattat. Jag skickar bilderna.
Sitt ner!
- Du där? Tror du på Gud? - Ja.
Varför skulle Gud låta nåt sånt här hända er?
Å, Anna.
- Är det jag, eller är det varmt? - För att du stal allt mitt gräs.
- Schyst. - Fri vilja.
Gud låter de onda utföra sina onda gärningar.
- Jaså? Varför då? - Så att de kan dömas.
Kanal 5 har precis avbrutit sin utsändning.
De varnar för starka bilder, för de ska börja sända vår livestream.
Där ser man.
Du har befälet. Vi behöver fler, så vi är strax tillbaka.
Ni två följer med mig.
Om det är nån där inne så måste ni ut. De letar efter er.
Krossa fönstret. Hitta en väg ut.
Ni kan inte gömma er i klassrummet. De är på väg.
- Är du personal här? - Nej, men lyssna nu.
De är i matsalen, men jag tror att de ville åt alarmberedskapen.
Det är enklare att samla ihop folk. Krossa fönstret och gå ut.
- Kontoret ska meddela det. - Det finns inget kontor längre.
Fan!
Göm dig.
Hola.
Lugn och fin. För er som inte vet om det är detta en skolskjutning.
Nej, ms Nunez. Jag måste be alla följa med till matsalen.
- La cafetería. Stämmer det? - Snälla, gör inte illa nån.
Jag har alltid tyckt om att du verkligen bryr dig om dina elever.
Nåt annat jag gillar-
- är att när du skriver på tavlan så har du en ung mans uppmärksamhet.
- Tristan, snälla... - Por favor!
Ms Nunez, vi talar spanska i det här klassrummet.
Du är vacker.
Vet du vad? För din skull lovar jag att inte skada nån.
Om du gör nåt för mig.
Ta av dig blusen.
- Släpp! - Dra åt helvete.
- Ms Nunez. - Det är okej, Kitty.
Tror du att jag är ett barn? Alltihop.
- Du är verkligen den finaste läraren. - Tristan.
Jag har några frågor till dig.
Jag har slagit på kommentarer, och folk är intresserade...
- Har jag bett dig göra det? - Nej, förlåt. Jag stänger av dem.
Vad frågar de om?
Du ville inte få blod på dina händer, va?
Miss Voy!
Hallå!
- Är det du som ringer? - Ja. Står bilen utanför?
Nej, men tv:n är på.
Insatsstyrkan är långt norrut på grund av ett falskt bombhot.
De svinen är tre steg före oss hela tiden. Se om det finns nån bakdörr.
Uppfattat. Miss Voy!
Han skjuter folk, men det kränker hans privatliv att ge mig numret?
- Va? - Planritningarna.
- Har vi tillstånd för det här? - Det finns ingen tid.
Därför säger vi att du ska kolla att hon mår bra.
Fan.
Hur lång tid tog det att planera det här?
Ungefär 14 månader, för att verkligen få det att klaffa.
Vi måste se planritningarna, få tag i utrustning och vapen.
Hur kom du på idén till det?
Det var inte jag som fick idén. Det var idén som fick mig.
Den grep tag i nacken på mig och har inte släppt sen dess.
Miss Voy!
Vi väntar på en insatsstyrka som är på väg...
Det är Banks. Jag ser miss Voy.
Hon kommer inte att kunna hjälpa dig att prata med hennes son.
Vi har mycket oroande nyheter från Vernon Central High School.
Det finns flera rapporter om ett pågående skjutdrama.
Vi vet att folk har tagits som gisslan...
Lyssna nu! Alla inom mitt område måste sätta på sig skyddsutrustning!
Vi har redan förlorat två poliser, så vi ska ha västar och hjälmar på.
Han gav mig befälet, inte er.
Nej, det här är min kropp. Nej!
Det ser ut som om de tänker gå in. De tar på sig utrustning-
-så de är visst på väg in i skolan.
De öppnar bagageluckorna och tar fram vapen och skottsäkra västar.
Det är farligt att gå in, men det kan vara logiskt...
- Vad har du för skäl till att... - Håll tyst.
Du är okej. Det träffade västen.
Kom igen, Bill.
- Tillbaka! - Kom in, Christopher.
- Tristan? - Vem fan skulle det annars vara?
- Jag sköt för att de försökte fly. - Okej, lugn nu.
Jag hör rösterna igen. De har hittat mig.
Du vet väl att de inte är verkliga?
Jag kommer, för jag måste tydligen göra allt själv.
Ge mig din extrapistol.
Tja...
När man håller i en hammare ser allt ut som en spik.
Till matsalen, allihop. Två och två, tack.
Jag tar dit dem, du går och hämtar fler.
Vi är den nyhet som trendar mest just nu.
Det var väl på tiden.
Kom igen, då! Vad gör n? Skynda på!
Mot matsalen, nu!
Håll kameran riktad mot dem. Fortsätt, en fot framför den andra.
- Sätt er och känn er som hemma. - Förlåt.
- Det är okej. - De försöker ta över hela tiden.
- Men de är väl borta nu? - För att du är här.
Jag är här.
- Inte nu. Vi har mycket att göra. - Du älskar mig inte längre.
- Nu är det min syster, va? - Jag älskar dig och Anna lika mycket.
Skärp dig nu. Vi har mycket kvar att göra.
In med er.
Anna, var är du?
Berätta var du är.
Det var jag som gjorde det, ditt svin!
Anna? Vad fan händer? Säg nåt.
Då var det slut på hans föreställning, älskling.
Det är kul, för det här...
Det är en teater.
- Ditt hår. - Ja. Tycker du om det?
Det var alltså mig du menade när du sa att nån håller fast vid dig.
Men du har fel.
Du dog, det finns inget jag kan göra för att ändra på det.
Du sa ju själv att jag bara dog en gång.
- Eller hur? - Ja.
Men hur många gånger har jag dött i dina tankar sen dess?
Hur ofta tänker du på den dagen?
Men du ser inte mig längre. Du ser bara monstret som tog mig.
- Jag kan inte hjälpa det. - Jo, det kan du.
Titta på mig nu.
Det där stället långt inom dig.
Din vilja att leva blir starkare.
Och den låter mig leva igen också. Så som jag verkligen vill.
Men för fan!
- Hör du också röster? - Kanske.
Vad är din ursäkt?
Allvarligt?
Du är med på det här, men det betyder inte ens nåt för dig?
Det är ännu mer vämjeligt.
Tristan kallade det räkenskapens dag.
Räkenskapens dag?
- För vad då? Du är ett barn. - Jag är 18.
Du är patetisk, det är vad du är.
Vad visste du om mig? Innan allt det här.
Ingenting. Du är otroligt lätt att glömma bort.
Kom igen. Kom igen!
- Vad är det du är ute efter, Kip? - Sjätte klass.
Chloe Pole och AJ Turner smög sig på mig-
- och drog ner byxorna på mig inför hela skolan.
- De drog ner kalsongerna också. - Handlar det om det?
- Sluta. - Har jag förminskat ditt mordmotiv?
- Du vill bara höra det du redan vet. - Jag hoppas att du ruttnar här inne!
Men en polis hittar dig säkert. Till slut.
Alla skrattade åt mig! Flera år senare fnissade folk åt mig.
Bakom min rygg. Illa dolda skämt.
Till och med från lärarna.
De skojade om att mina uppgifter inte var långa nog.
Har du tänkt på att de som fnissade kanske bara var glada?
Och att lärare, som inte hade nån aning om vilka ord som triggade dig-
-inte ville att du skulle misslyckas?
Inte bara är straffet orimligt för vilket brott som helst...
Men Kip, de flesta av de här människorna är helt oskyldiga.
En tjej, Amy Kim...
...dog i mina armar på toalettgolvet idag.
Och det enda jag vet om henne är att hon gillar hästar.
Hon vann små band för att ha hoppat med dem.
Varför förtjänade hon att dö på det sättet?
Jag gillar siffror och vill gärna stå överst på poängtavlan.
Men säg aldrig att dataspel leder till våld.
Det gör det inte. Sudoku däremot... Det är skrämmande.
När man planerar en masskjutning ska man inte göra som alla andra.
De har inget bestämt tal.
Todd. Lauren, Lauren Cope.
- Jag klippte din frus hår. - Ja, ja visst. Tack.
- Jag vet inte vad alla tittar på. - En video inifrån skolan.
Hur ska man kunna nå målet om man inte siktar? Men jag har ett tal.
Ett tal jag har räknat ut hur jag ska kunna nå.
- Låt bli, Zoe. - Nej, jag är inte en av dem.
- Okej? - Okej.
- Ni måste ut, direkt. - Vi försöker. De är i matsalen.
Okej, bra. Kom.
...obeslutsam, hjälplös.
Hallå? Herrejävlar, tjejen!
Ja, jag ska hitta honom. Vänta lite.
Sheriffen? Minns du hon jag berättade om? Hon som räddade oss ut?
- Hon ringer där inifrån. - Kasta hit den.
- Hallå? - Hej. En hel klass kommer ut nu.
Men gisslantagarna följer oss i nyheterna.
- Jag ska se vad jag kan göra. - Okej.
Eleverna laddar inför ett prov till, och ett felsteg kan kosta dem livet.
- Håll skolan utanför bild ett tag. - Vi har rätt att...
Det vet jag, men knäppisen följer med i sändningen.
Så jag ber er.
Prata med föräldrar eller barn, men håll skolan utanför bild.
Jag låter gärna bli att filma skolan, om du ger mig nåt bättre.
Vi har det.
- Filma mig när jag ringer honom. - Bra. På högtalartelefon.
Okej, fort.
En hawaiipizza utan för mycket ost, eftersom jag är känslig mot laktos.
Handlar det här om en matbeställning?
Jag säger bara-
- att du inte kan göra nåt för mig förutom att se mig vinna.
Det är enkelt att vinna om man är den enda som spelar.
Det här var inte enkelt. Nej, det tar jag tillbaka.
Allt klart. Polisen är runt hörnet. Skynda er.
- Kommer du inte med? - Jag vill varna så många jag kan.
Det gör du inte ensam. Skynda er, spring!
- Kom igen, spring. - Du är uppenbarligen smart.
Det vet jag. Det behöver ingen fet lokalpolis berätta för mig.
- Jag skulle kunna gå ner lite. - Kom igen, bättre kan du.
Förhandlaren som pratar om sitt liv. Jag orkar inte höra om din pension-
- eller om din älskade, döda fru. Och att du förstår bättre nu.
Min fru mår alldeles utmärkt.
Jag kan tyvärr inte säga samma sak om din mamma.
Har ni besökt henne?
Bara hon ser alltihop, då blir hon säkert äntligen stolt över mig.
- Barbara, det är Jane Crawford! - Jane. Jane, vi är här inne.
Klassrummen är farliga. Alla måste ut. Kom!
Skynda er. Den här vägen.
Du förstår, sheriffen-
- jag skapar förändring och förlöser sanning. Jag är en inkarnation.
- Det låter ansträngande. - Ja, för din lilla hjärna.
Förklara för mig som om jag vore ett litet barn.
- Som jag måste förklara för alla? - Ja.
Det var en svår nöt, sheriffen. Men jag ska försöka.
Jag kan få folk här inne att göra hemska saker mot varann-
- för att hålla sig vid liv. Och det skulle de, eller hur?
Det intresserar mig inte.
Mänskligheten är ett skämt, och du är poängen.
Ni är fåren och jag är herden. Och jag tänker leda er till stupet.
- För ni har bett om det. - Ingen har bett om det här.
Kom igen, det är skitsnack!
Alla som tittar är skyldiga. Ni postar och twittrar och delar.
Alla vill vara både domare och jury.
Men i det systemet skapades en öppning för ett jobb.
En bödel.
Ni har skapat mig.
Känner du att du har fått säga det du ville?
Ja, bra jobbat, sheriffen. Du har räknat ut allt.
Vill du följa med till min nya stuga i Broken Bow?
Vi kan ta en kall öl, snacka och spela lite biljard.
Allt jag behövde idag var att prata med en gubbjävel, tänka sig.
Jag ber dig. Snälla. Låt ungdomarna gå.
Hur ska vi få ut alla på ett säkert sätt, inklusive dig själv?
- Det ser inte bra ut. - Hör du!
Nån släpper ut dem.
Jag ser vad du gjorde, sheriffen. Nu är det min tur.
- Den här vägen. - Mamma.
Connor.
Gudskelov.
- Såg du Zoe Hull där inne? - Blond, lång och smal.
Hon räddade oss. Hon var ute, men gick in igen för att hjälpa till.
Vi har ett par frågor till din son. Den här vägen.
Men jag har ett tal. Inte som i "Fast and Furious" -serien.
Snarare "Haren och sköldpaddan". Det kommer att bli kul, titta på.
Det är inte säkert att gömma sig.
De går runt och samlar ihop eleverna och tar dem till matsalen.
Så vi måste få ut dem härifrån.
Anna?
Kip?
Ingen från mitt lag svarar, är det här vår skyddsängel?
Prata med mig, snälla. Inte?
Du kanske följer med i programmet, precis som alla andra?
Jag har redan bett snällt en gång.
- Jag är här. - Hej på dig. Du är en tjej.
- Vad heter du, sötnos? - Zoe Hull.
Det låter vagt bekant. Om du pratar i Annas mobil...
Hon är död.
Och Kip?
Han lever, och önskar att han var död.
Nu har du verkligen pissat i mina frukostflingor, Zoe.
- Vill du att fler ska dö? - Nej, det är det sista jag vill.
Så här gör vi nu: Släpp det du har för händer och kom hit till mig.
Du ska be om förlåtelse till mig och Chris.
Det var ju hans lillasyster du hade ihjäl.
Som motivation dödar jag en person var femte minut, tills du är här.
- Han dödar dig. - Klockan startar nu.
- Stopp! Jag kommer! - Du får inte...
Få ut dem härifrån. Nu!
Jag hotar inte.
Jag skapar möjligheter till utveckling.
Flytta på er! Undan!
Kom igen, skynda er.
- Kom. - Döda mig, snälla.
Jag sköt Amy Kim medan hon flydde.
Hon log alltid mot mig.
Du kommer att få betala för mordet på henne och på de andra.
- Vad gör du? - Tick-tack. Zoe?
Jag är inte så bra på att räkna.
Har det gått två minuter eller fyra och en halv?
Just nu är du bara-
- en ledsen, fet unge som alla i hela världen kommer att hata.
Man tar reda på att du blev mobbad. Nån kommer att minnas den där dagen.
Och man kommer att skratta åt dig en gång till.
Vill du bli ihågkommen för det?
Okej. Kom.
- Var ska vi parkera? - Här borta.
- Då får jag väl döda en till. - Vänta!
Fan. Är det du?
Tjejen i gröna jackan? När tog du av dig den sist?
Var inte blyg. Kom.
Du kan döda mig lika enkelt där jag står nu.
Jag vet, men det vore dåligt för tittarsiffrorna, så kom hit.
Jag insisterar.
Zoe, Amerika. Amerika, det här är Zoe, vår skyddsängel.
Zoe, medan du har gått runt och gjort vad du nu har gjort-
- har vi lyckats hamna på rikstäckande tv.
Vi kommer säkert att sändas internationellt också.
Till er som spelar med där hemma:
Vi har precis låst upp bonusrundan, där allt kan hända.
- Går du inte igång på berömmelse? - Nej.
Vad går du igång på, då?
Att folk, inklusive jag själv, inte dör.
Och vad går du igång på?
Att vara definitiv, och att skapa den slutgiltiga versionen av nåt.
Jag behöver inte ens vara först, bara jag är bäst.
- Du dödade min syster. - Hon försökte döda mig.
Det här hade inte behövt hända.
Stå stilla, för fan.
- Berättade nån om våra planer? - Nej.
Så du var bara på rätt plats vid rätt tillfälle?
Nåt sånt, ja.
- Hon måste dö nu, Tristan. - Jag säger till när tiden är inne.
Jag säger till när tiden är inne. Okej?
Han är förståeligt nog upprörd över vad som hände hans...
...syster.
Vem är du?
Det är slut.
Kipper.
Så du klarade inte av det, trots allt?
Släpp vapnen. Jag menar det.
Om vi inte gör det måste du döda ännu fler. Vill du det?
- Lägg ner det. - Lägg ner det själv, din jävel!
Dra åt helvete!
Hör du!
Kom igen!
Kom igen! Fortsätt, fortsätt...
- Jag hämtar dem. - Döda dem! Och få tag i mobilen!
Kom igen, Lewis.
Stanna där ni är! Det är inte slut.
- Fan. Kom igen. - Lämna mig här.
Vad är det för skitsnack? Kom igen, nu!
- Du är träffad. - Det är därför du ska lämna mig.
Hur illa är det?
Det betyder ju inget om det händer i high school.
Okej. Kom.
Du klarar det.
Så där. Det ordnar sig.
Nej, nej! De får inte se oss.
- Det är kallt här inne. - Nej, du får inte göra så.
- Fan. - Lägg dig här.
Fan också. Okej, få se på dig.
- Jag måste säga en sak till dig. - Inte nu. Säg det på balen.
Du är inte det enda bra i mitt liv.
- Du är det bästa. - Det är härligt att höra.
Och jag... känner likadant. Men jag har nåt att berätta.
Jag tror att det är sprängämnen i skåpbilen.
- Skåpbilen i matsalen? - Ja.
- Fan. - Stanna här.
Den här delen kommer jag ihåg exakt.
Du och jag... vi är fast i ett mönster.
Det är inte alltid du.
Men varje gång jag är i det här rummet slår jag ihjäl nåt.
Fan.
Att döda min syster var nytt. Hur bröt du mönstret?
Det var symbolerna, eller hur?
Jag hade nästan fått dem i rätt ordningsföljd.
Jag har samlat på dem längre än du.
Så dra åt helvete om du tror att du kommer ut före mig!
Nej!
Vänta! Det var symbolerna!
Det var så jag förändrade mönstret.
Jag kan visa dig hur du kommer ut.
Det var precis vad de sa att du skulle säga.
Skott avfyrat!
Du vid träden! Upp med händerna!
Upp med händerna! Ner på marken.
Ner på marken.
Chris.
Rapportera.
Säkrat!
Chris. Svara nu.
Kämpa.
Chris, svara nu för fan.
Vad tycker du? Säger det mer än tusen ord?
Nu är det du som inte säger nåt.
Vad är det, Tristan?
Jag trodde att vi var på samma våglängd?
Är jag inte artig nog?
Du svarar inte, så jag antar att du tittar på min stream?
Du har ingen aning om vem du har att göra med.
Jag har faktiskt börjat glömma dig.
Är det inte ironiskt-
- att efter allt ditt hårda arbete så kommer folk inte att minnas dig?
- Inte det? - Nej.
De kommer att minnas mig.
Upp med dig. Res på dig!
Alla andra ligger kvar. Tittar ni på mig så dödar jag er.
Ta den här och gå. Stick!
- Jag bad att det skulle vara du. - Du skulle ju gå ut.
Det gör jag nu. De här är de sista.
- Följer du med den här gången? - Alldeles strax.
Kom, så går vi.
Gå, precis som din mamma lärde dig. Det behöver inte bli svårt.
- Fortsätt. Vänd dig inte om. - Fan.
Följ mig, annars dödar jag dig.
Ut med er! Han är borta.
Herrejävlar. Det är en bomb där inne!
Ut, nu! Kom igen, skynda er.
Här borta. Hjälp mig. Fortare!
Skynda er. Bra, fortsätt!
Kom igen.
Stanna! Ner på knä!
Upp med händerna. Över huvudet.
Vi är inne i skolan. Den misstänkte är oskadliggjord.
Säg till när det är säkert. Ner på golvet, sa jag!
Kom igen.
Det kallar jag tacksamhet.
- Mamma. - Vet de inte vem du är?
Du är så vacker.
Jag vet. Det känns jättebra.
Tack.
Jag måste gå nu. Jag älskar dig.
Hej då.
Jag måste ju skära loss dina händer så att jag kan trycka en av dem.
Insatsstyrkan visste inte vem du var. Jag beklagar det.
Många har frågor till dig. Men det kan vi ta senare.
Det där var riktigt hjältemodigt. Du borde vara stolt över dig själv.
- Och Tristan? - Död.
Bränd till oigenkännlighet. Det skulle jag inte önska nån.
Nästan ingen, i alla fall.
Vänta lite, ett.
- Kan jag få be dig om en tjänst? - Vad som helst.
Du hade rätt.
- Jag låg i krig. - Gudskelov.
Mamma hade vetat vad man skulle säga nu, eller hur?
Ja, det hade hon.
Det är nog därför jag fortfarande pratar med henne.
Gör du?
- Ja. - Det låter skumt.
- Tack för att du räddade mitt liv. - Då är vi kvitt.
Du gav mitt ett syfte.
För 18 år sen.
- Klarar han sig? - Ja, det borde han.
- Vi måste se till ditt ben. - Jag kommer strax.
Vad gjorde de med ditt gevär?
Sist jag såg det stod det gula bevisskyltar runt det.
Det borde ligga kvar där jag la det.
Jag räknade inte med att hamna i den här situationen.
Men jag är inte riktigt klar här än.
Det är frestande att låta naturen ha sin gång.
Lungorna fylls med blod.
Och djuret dör en naturlig död.
Men den processen är väldigt smärtsam.
Och man kan inte låta det lida.
Eller kan man det?
.:: TWA - Your Source Of Quality!::. Nordicplus.org
Översättning: Tilda Appelberg Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Kristina Pezsnecker Scanbox Entertainment Sweden