‫שובה של משפחת ראפטר‬
‫כל הכבוד, חבר'ה!‬
‫כתפיים!‬
‫טופפו עד שייעלמו הצרות.‬
‫במשך שעה, אכן הצלחתי לשכוח.‬
‫ככה! טופפו! כל הכבוד, בנות. גם אתה, קולין!‬
‫וקדימה!‬
‫מעולה!‬
‫סובבו את העצמות האלה! ככה.‬
‫קרסוליים! ואחת, שתיים, שלוש, ארבע, זרועות! יפהפה!‬
‫להסתובב פנימה! ולמטה!‬
‫חבר'ה, מדהים. זה היה טוב כל כך!‬
‫תנוחו לרגע ונסיים בתרגילי קירור.‬
‫- נפלא. - כל כך טוב.‬
‫טוב יותר?‬
‫כן.‬
‫יש לך כישרון טבעי.‬
‫יחסית למישהי עם שתי רגליים שמאליות.‬
‫טופפת והצרות התרחקו?‬
‫יש רבות כל כך לבחירה.‬
‫את באמת חושבת שבוראדינה היא הפתרון?‬
‫לעת עתה. בשביל רובי, כן.‬
‫דונה האנוכית מקווה שעם הזמן תחזרו שלושתכם.‬
‫התגעגעתי למשפחת ראפטר הישנה.‬
‫משפחת ראפטר הישנה איננה עוד. היא נסעה מפה לפני שש שנים.‬
‫הבעיה היא שהתיישבנו אבל לא יישבנו את הפרטים.‬
‫אבל את בטוח רואה עתיד עם דייב.‬
‫כן, בצורה כלשהי.‬
‫אני רק לא בטוחה איזו.‬
‫זמן להתקרר!‬
‫לזוז, לקפץ, לקפוץ, בנות.‬
‫להעמיד פנים למען דונה.‬
‫טוב.‬
‫נזיז את הזרועות.‬
‫ונסובב אותן. ונמתח למעלה. יפהפה.‬
‫תיהנו.‬
‫אימא באה להיפרד. עכשיו גררו אותה לשיעור סטפס.‬
‫- אתה צריך לצלם את זה. - כן.‬
‫תצלם "צ'יק צ'ק" נחמד מדונה.‬
‫- טוב, מה קורה? - נראה שהם מסיימים.‬
‫שמור לי על הבירה.‬
‫- נראה לי שהוא תמיד... - כן, סטיב תמיד...‬
‫אין לו ממש גז היום.‬
‫הוא נטול תסיסה.‬
‫תודה רבה על השאלת הנעליים. תהיה לך לקוחה קבועה אם אשוב.‬
‫היית טובה.‬
‫- חסר לך שצילמת. - לא. רואה?‬
‫אפשר לדבר?‬
‫יחכה לך משקה פרידה.‬
‫- את יודעת שלא אפגע ברובס. - לא בכוונה.‬
‫- יש הרבה פסיכים בעולם. - הקהל שלך, קרבו.‬
‫טוב, חלק ממנו.‬
‫רק רציתי להתנצל. ועל כך שקלקלתי עם "אובזרביישן ארת'".‬
‫- פשוט רציתי לעזור. - ולעשות את הקטע שלך.‬
‫- זה בשביל הכיף. - תתחבר עם העוקבים שלך, טוב.‬
‫אבל תנסה להתחבר למשהו טוב בהם.‬
‫החיים הם יותר מבדיחה אחר בדיחה.‬
‫הם מצפים ממני שאהיה טיפש.‬
‫הפרסומות, הסחורה. זה מכניס כסף.‬
‫מיליון עוקבים מקשיבים לך. תנסה לחולל שינוי.‬
‫ההרצאה הסתיימה.‬
‫את צודקת. אנזוף בהם על זה. אפילו אם אאבד כמה.‬
‫- אם תאבד בגלל זה, היה שווה שיהיו איתך? - נכון.‬
‫בן וקאסי מחכים ליוון.‬
‫גם אני ורטה.‬
‫אתה חבר טוב.‬
‫אם זה גדול מדי למכונית, אוכל לדאוג לסידורים אחרים.‬
‫ג'ולי. הציור האהוב עליי לכישרון החדש האהוב עליי.‬
‫להזכיר לה להמשיך לצייר.‬
‫אשאיר אותו פה. אני אחזור.‬
‫או שאולי לא. תודה רבה, צ'רלס.‬
‫איכשהו נדחס אותו פנימה.‬
‫הוא טוב מדי לבוראדינה.‬
‫רובי לא נלהבת מזה שאנחנו חוזרים.‬
‫אבא היה בא הנה אילו היינו מתעקשות. אימא נכנעת.‬
‫שקלי את זה מזווית אחרת, רובי.‬
‫בצורת, שרפות, כרייה.‬
‫עיירות באזור הכפר עומדות בחזית המאבק במשבר האקלים.‬
‫את לא אמורה להיות במקום שבו תוכלי להשפיע הכי הרבה?‬
‫תחשבי על זה.‬
‫ותוותרי לאת-יודעת-מי.‬
‫בבקשה תרגיש חופשי לבקר בכל עת, צ'רלס.‬
‫ואביא את הצבעים ואת כן הציור.‬
‫ושאת ובן תישארו בקשר.‬
‫- אתה מוזמן להישאר לארוחת ערב. - לא אשאר, אבל תודה.‬
‫בסדר. ביי!‬
‫- ביי! - ביי!‬
‫- "או רבואר". - זאת מחווה יפה כל כך.‬
‫את לוקחת אותי ממנו.‬
‫אני מחזירה אותך הביתה אל אביך. ואל פאדו.‬
‫- "צ'רלס יודע הכול", נכון? - כן.‬
‫תודה שאירחת אותנו כל כך הרבה זמן.‬
‫זה השאיר אותנו ערניים.‬
‫יש זמן לפני ארוחת הערב אם...‬
‫כן, אסיים עם זה, תודה.‬
‫אני חושבת על זה, טוב?‬
‫יופי.‬
‫מה שהוא אמר די נכון.‬
‫אבל יש כאן יותר אנשים שיוכלו לקבל את המסר.‬
‫אולי יותר מדי.‬
‫את משב רוח בתוך סערה כאן. בבוראדינה את הסערה.‬
‫אולי תחוללי שינוי גדול יותר.‬
‫לא נראה לך שזה יצא קצת משליטה?‬
‫אני מניחה שזה השתגע.‬
‫את צריכה שהרגליים שלך יהיו שוב על הקרקע.‬
‫- ואת מתגעגעת לאביך, נכון? - כמובן.‬
‫הוא לא אמר את זה כדי לא להכביד,‬
‫אבל גם הוא מתגעגע אלינו.‬
‫אולי נוכל לשכנע אותו, וכולנו נחזור בעוד זמן מה.‬
‫קורה פה הרבה יותר. תכריחי אותו, אימא. בבקשה.‬
‫- אני לא יכולה להכריח אותו לעשות כלום. - מותר לקוות.‬
‫רק שאני כבר לא בטוחה למה אני מקווה.‬
‫חשבתי שאני יודעת.‬
‫ילדים אמורים להיות אלה שמבולבלים.‬
‫שלב אחד בהתבגרות הוא להבין שההורים שלך פגיעים כמוך.‬
‫אעריך את התמיכה שלך.‬
‫את באמת מבולבלת.‬
‫נכון.‬
‫אני מניחה שהתגעגעתי לפאדו.‬
‫- ולרוז. ולטארה. - בבקשה.‬
‫- אולי צ'רלס צודק. - נראה, טוב?‬
‫לא יכול להזיק.‬
‫בואי הנה.‬
‫את ילדה טובה.‬
‫- ארוחת הערב מוכנה. - תודה.‬
‫טוב. נאכל כמו שצריך. יש לנו נסיעה ארוכה מחר.‬
‫אחרייך.‬
‫נסיעה אל מה?‬
‫בחיפוש אחר מה?‬
‫אציג את זה בפניה ברגע שהיא תחזור הביתה.‬
‫כן, את תדעי בכל מקרה. טוב. תודה, רייץ'.‬
‫- איך היה עם אדי, הבקיע שער? - ה"סוקרונס" פוקחים עליו עין.‬
‫- שוב רייץ'? - כן.‬
‫שלוש פעמים ביום? חשבתי שעניין "אובזרביישן ארת'" נגמר.‬
‫זה נכון.‬
‫התינוקת?‬
‫- הכול בסדר? - כן.‬
‫- לא משהו רציני? - שום דבר.‬
‫אני זה שיספר לאימא שלך. אל תספר לאחיך.‬
‫כמעט הגענו.‬
‫אבל אני לא. אפילו לא קרוב לזה.‬
‫אני רק יודעת ששינויים קטנים לא יעשו את העבודה.‬
‫רובי! סבתא!‬
‫- זאת קבלת פנים. - היי, רובס!‬
‫היי, מותק.‬
‫- טוב לראות אותך. - כן.‬
‫- היי. - היי.‬
‫היי, רובס.‬
‫היי.‬
‫הכול טוב?‬
‫הכול טוב. מה איתך?‬
‫עדיין קצת כואב לי.‬
‫אני גאה בבת שלי.‬
‫ערימה של חרא על חרא?‬
‫באמת, אבא? מרבית הילדים היו נוטרים לך טינה.‬
‫- אבל את לא מרבית הילדים. - בהחלט.‬
‫טוב?‬
‫טוב.‬
‫תיכנסי פנימה.‬
‫תחזור! לא את הגדולה. הנה, קח את זה.‬
‫אני אקח את הגדולה.‬
‫ואז, כרעם ביום בהיר, באותו לילה...‬
‫איך ההרגשה?‬
‫- לחזור? - כן.‬
‫מוזרה קצת.‬
‫תראי, אני רוצה להציע לך משהו.‬
‫דפוסים ישנים עוללים לצוץ אחרי 35 שנים, אז אולי צריך להיפטר מהם באמת,‬
‫כדי לנסות למצוא דפוסים חדשים.‬
‫צריך לנסות מייד.‬
‫אז...‬
‫אולי תטוסי לראות את רייץ'?‬
‫תהיי שם ללידה, תיקחי כמה זמן שאת צריכה אחרי.‬
‫אני יודע שתשמחי.‬
‫- ניו יורק? - תעזרי לה.‬
‫תחשבי על הרגשות שלך, פנויה מצרות היום-יום.‬
‫- רק חזרתי. - קל לארוז מחדש.‬
‫מה עם רובי?‬
‫לא יזיק לה להיות קצת לבד איתי.‬
‫- בן וקאסי ידאגו לטד. - הם נוסעים ליוון.‬
‫רק בעוד המון, המון זמן.‬
‫הבחירה שלך.‬
‫מה את אומרת?‬
‫אני לא יכולה פשוט ליפול על רייצ'ל.‬
‫כשדיברנו בפעם האחרונה, היא דיברה על הנטייה שלי לשתלטנות.‬
‫- אצטרך לשאול. - שאלתי.‬
‫היא חשבה על זה לילה. לא לחצתי עליה, והיא בעד.‬
‫- אפילו יותר מזה. - היא אמרה את זה?‬
‫האמת היא שהיא חשבה לשאול אותך בעצמה מאז שהיא חזרה.‬
‫אבל היא לא רצתה לסבך את המצב בינינו.‬
‫- וזה יסבך? - רק אם נאפשר לזה.‬
‫אתה לא מרחיק אותי ממך?‬
‫לא, אני רוצה שתנצלי את ההזדמנות. קחי כמה זמן שאת צריכה.‬
‫לא הרבה בעלים היו מציעים את זה.‬
‫אני רוצה לראות אותך שוב מחייכת באמת.‬
‫מה הקטע שלו, ניית'ן? כשהוא רק החזיר את אימא הביתה?‬
‫אין שום היגיון בהתנהגות שלו.‬
‫צריך לדבר עם שניהם יחד.‬
‫אם אנחנו לא יכולים לומר את זה, מי יכול?‬
‫יש לי רעיון. תשאיר את שבת פנויה.‬
‫איידע אותך ברגע שהכול יסתדר.‬
‫טוב. צ'או. ביי.‬
‫היי, תוכלי להחליף את המשמרות שלי בסופ"ש?‬
‫- בטח. למה? - מקרה חירום. בוראדינה.‬
‫- אבא שלך? - הוא בסדר. הבריאות שלו.‬
‫פשוט יש לו רעיון מטורף. זה היה ניית'ן.‬
‫- מה שלומו? - בסדר. משתקע.‬
‫אכפת לך?‬
‫ההתנצלות שלו הייתה מתוקה, כן.‬
‫אז אני לא עקבית. ותשנה את הלו"ז.‬
‫תודה.‬
‫טסה, בן ראפטר.‬
‫את מוכנה לעשות לי טובה?‬
‫- נרדמתי כשחיכיתי. - לא צריך להתעורר.‬
‫- כבר התעוררתי. - היה לי רעיון.‬
‫- נשמע מבטיח. - איך לעזור לאימא ואבא. אולי.‬
‫- יש לי רעיון טוב יותר. - אני לא מאמין על אבא.‬
‫- ממש יורה לעצמו ברגל. - אחר כך.‬
‫אז זה יכול לחכות.‬
‫נכון.‬
‫התאים לי להסתובב במעגלים.‬
‫האם מיהרתי אל רייצ'ל כדי להימנע מדברים?‬
‫עדיין תירצתי באמצעות הילדים?‬
‫והאם דייב עשה כמוני?‬
‫- איפה כולם? - היי, ישנונית.‬
‫אימא וניית'ן, מדיטציית הליכה, מה שזה לא יהיה.‬
‫פאדו, אין לי מושג.‬
‫- אני יכולה ללכת לטארה? - בטח.‬
‫- חשבתי שאתה מוותר על זה. - אני רק מתקן אותו כדי למכור.‬
‫לפעמים החיים שולחים לך מסר.‬
‫- והוא? - תפרוש כל עוד אתה חי.‬
‫כן.‬
‫אז מה תעשה עכשיו?‬
‫משהו שלא כרוך בסיכון שאשופד.‬
‫הגיוני.‬
‫אני שמחה שלא מת.‬
‫נראה לי שאני שמח יותר.‬
‫זה אומר שיהיה לך זמן.‬
‫- למה? - להצטרף אליי להפגנה.‬
‫מחאת האקלים הבאה? קדימה, אבא.‬
‫קדימה, אבא. מי הוא אבא?‬
‫בואי הנה.‬
‫- אבא! - אתפוס אותך.‬
‫מדיטציה, לא אינהלציה.‬
‫וזה שליו בהרבה מתרפיה בסטפס.‬
‫קיבלת תשובות?‬
‫לא משהו ממשי. ואתה?‬
‫נראה לי שהעבודה מהווה תשובה מספקת לעת עתה.‬
‫- טוב, כן. - אז...‬
‫רייץ'.‬
‫מה? אמרתי לך. היא מתרגשת.‬
‫לא, כלומר, איך את מרגישה עם זה?‬
‫נראה לי שהיא זקוקה לי.‬
‫אני לא רוצה להישמע חסר רגישות, אבל באמת?‬
‫היא הייתה בחודש שמיני עד שגילינו שהיא בהיריון.‬
‫היא תסתדר.‬
‫קל לא להרגיש פגיעה כשזה רעיון מופשט.‬
‫אבל זה עומד להיות אמיתי מבחינתה. ואני אהיה שם.‬
‫- טוב. - אסע לכמה חודשים, גג.‬
‫- כמה חודשים? - אם היא תזדקק לי, כן.‬
‫- מה אם תמצאי שם את מה שאת מחפשת? - בניו יורק?‬
‫- כן. - בחייך.‬
‫זו עיר גדולה, עם היצע רב.‬
‫אם תיסעי, את בטוחה שאת נוסעת רק בשביל רייצ'ל?‬
‫נוכל לדבר על זה. בפיקניק.‬
‫פיקניק?‬
‫- איזה פיקניק? - כולנו יחדיו, אפילו אבא. הרעיון של בן.‬
‫ניית'ן רמז שיהיו נאומים.‬
‫- על מה? - עליך, עליי, עלינו.‬
‫ניו יורק מדאיגה אותם, ורק הגעתי הביתה.‬
‫אני אמורה להתמקם.‬
‫- זה לא עניינם. - הם חולקים עליך.‬
‫אתה מבין שהגענו לגיל הזה.‬
‫- כשהילדים אומרים לנו איך להתנהג. - אנחנו לא זקנים עד כדי כך.‬
‫- זה זקן. - כן, אנחנו שם.‬
‫תביאו את ההליכונים.‬
‫קפצי לי, גרטה דגברג.‬
‫דחוף גוש פחם לתחת! אל תתעסק איתי, דג-מסריח!‬
‫קדימה, רובס!‬
‫צריך מועדון סביבה בביה"ס, לשכנע מכחישים כמוהו.‬
‫- כן. - נוכל לפרסם עיתון.‬
‫- ספייד הזקנה לא תרשה לך. - אשכנע אותה. את איתי?‬
‫- אם רוז איתך. - בטח.‬
‫היי, רובס, סיימי הכול. שינוי בתוכניות.‬
‫ביי.‬
‫שלושים ואחת.‬
‫- שלושים ושבע. - מה מצבך, סבא?‬
‫ארבעים ואחת!‬
‫- ארבעים ושלוש, ארבעים ושבע... - מוזר.‬
‫מספרים ראשוניים. אם לא יוצא לך, זה תמיד עובד.‬
‫מעולם לא עברתי את 51.‬
‫מוזר שהוא לא זוכר את אתמול, אבל כן יודע מספרים ראשוניים.‬
‫כנראה יש דברים שזוכרים.‬
‫- אז לאן אמרתם שנוסעים? - בוראדינה.‬
‫פיקניק משפחתי.‬
‫לא הייתי רוצה לפספס את זה.‬
‫נאבד אותו באמת כאשר הזיכרונות לטווח ארוך ידעכו.‬
‫קצת כמו אימא.‬
‫אם מה שהיא עוברת אומר שהזמנים הטובים דועכים...‬
‫אז היום מהווה תזכורת?‬
‫דחיפה עדינה. לא רק בשבילה.‬
‫אבא אולי גם צריך שיעירו אותו.‬
‫- מסתורי ביותר. - אם אומרים, עושים עין הרע.‬
‫אומר לך אם זה יקרה. אני מאמין באמונות תפלות.‬
‫- עדיף בחוץ מאשר בפנים, כך אני תמיד אומר. - לדרך.‬
‫אני יודע מה אני עושה.‬
‫אני מקווה.‬
‫תראו את זה!‬
‫יפהפה.‬
‫- שלום. - הנה, מותק.‬
‫תודה. מה עם בית הקפה?‬
‫הכול סודר. חשבת שאפספס את זה?‬
‫- צריך לפצות על דברים. - לא נכון.‬
‫הגזמתי.‬
‫עזרת.‬
‫- כל עוד עזרתי. - עזרת.‬
‫- כן? - אנחנו בסדר.‬
‫טוב.‬
‫כל הצלחות והכלים ידידותיים לסביבה, רובס.‬
‫יפה.‬
‫רגע, חזרתם להיות זוג?‬
‫כן. ראיתי אותם מתנשקים.‬
‫- נתפסנו. - ממתי?‬
‫- לפני זמן מה. - אני נוסעת, ותראו מה קורה.‬
‫אפשר לדבר על משהו אחר, בבקשה?‬
‫- היי. - תראו. הצלצול הגואל.‬
‫כל החבורה פה. אנחנו מחממים אותם.‬
‫היי, אבא!‬
‫היי!‬
‫- איפה קאסי? - מדברת בטלפון.‬
‫אתן לה לספר לכם.‬
‫- איך הייתה הנסיעה? - עברה חלק, נכון, סבא?‬
‫- עצרנו רק פעם אחת לפיפי. - טוב.‬
‫- אני לא מבין למה פיפי זה מצחיק. - בוא קח בירה, טד.‬
‫לא אסרב.‬
‫מה שלא תהיה הסיבה, זה מקסים.‬
‫ייעוץ נישואים גרם לי להבין שעוזר לדבר על דברים.‬
‫ואנחנו מודאגים. בנוגע לשניכם.‬
‫אתם יכולים לסרב. זה רק פיקניק, אבל יש דברים שאנחנו רוצים לומר.‬
‫אז אשמח לשמוע, כל עוד אביכם ירצה.‬
‫אבל תזכרו, החלטתי לבקר את רייצ'ל.‬
‫בסדר. עדיין שווה להקשיב לנו.‬
‫שניכם מלחיצים אותי.‬
‫- נראה איך יהיה. - טוב.‬
‫טוב, האוכל מוכן!‬
‫בואו נ-ח-ג-ו-ג, למה? כי זה פיקניק!‬
‫כן.‬
‫- היי, איזה סירחון מצחיק? - נו?‬
‫קקי של ליצנים. ברור!‬
‫אני זוכר את זה.‬
‫את שותה הרבה מזה, חברה.‬
‫- הלו? - סליחה.‬
‫עדיף בחוץ מאשר בפנים. כל הכבוד.‬
‫טוב, אולי נשתמש בזה כסימן פיסוק של משפחת ראפטר,‬
‫כי זה פיקניק עם מטרה, נכון?‬
‫הפתגם הישן, "תחילה הצחוק, אחר כך הדמעות."‬
‫נכון עכשיו כל כך.‬
‫טוב, זה קטע של מבוגרים. אדי, רובי?‬
‫- סליחה, טס. - כן, כן, כן.‬
‫אתה יכול להישאר אם אתה רוצה, אבל זה לא ממש לילדים.‬
‫רובי? את באה?‬
‫תחילה אומר משהו, ואז אבוא איתך.‬
‫- בסדר. - בוא, חבר.‬
‫תודה.‬
‫טוב.‬
‫בשבועות האחרונים, גרמתם לי להבין שמבוגרים הם בסך הכול ילדים בוגרים,‬
‫וזה טוב, כי זה מוריד חלק מהלחץ.‬
‫אני לא צריכה להתבגר באמת.‬
‫אני יודעת מה אני רוצה.‬
‫אבל מה שמסב לכם אושר.‬
‫אניח לכם להיות רציניים.‬
‫תודה, יקירה.‬
‫בא לי לבוא לניו יורק. תחשבי על זה.‬
‫- מה איתך, סבא? - אני לא ילד.‬
‫אומר את דבריי, אם זה בסדר.‬
‫כידוע לכם, פגשתי את החבר'ה האלה מעט לאחר שבאו העירה.‬
‫היו שתי מודעות עם פתקים שקורעים בבית הקפה של טסה.‬
‫אחד היה דרישה לחשמלאי מתמחה עם רשימה שלמה של "חובה".‬
‫אחת מהן הייתה, "חובה לדעת לפתור בעיות".‬
‫וזכור לי שחשבתי, "כן, בסדר. אני חושב שאני כזה."‬
‫ואז בהודעה האחרת נכתב, "דירת הגן של דייב וג'ולי להשכרה".‬
‫אז זה היה משמיים.‬
‫ועל היום הראשון, פשוט חשבתי שאתם הזוג הכי מגניב שיש.‬
‫זוג מושלם.‬
‫ואני מקווה שזה יישאר כך.‬
‫האשטג, "יעדי זוגיות".‬
‫- תודה, חבר. - תודה, פאדו.‬
‫טוב, מי הבא בתור?‬
‫אני לא עיוור בימים הטובים שלי.‬
‫אבל אין סיבה לדאוג לי, אהובה.‬
‫או לאימא שלך.‬
‫יש לנו זה את זה.‬
‫אז עשו מה שטוב לכם.‬
‫- תודה, אבא. - תודה, טד.‬
‫טוב.‬
‫לא משנה מה איבדתי לאחרונה, לא משנה מה עוד אאבד,‬
‫יש משהו שאסור לי לאבד.‬
‫משהו ששניכם הענקתם לי.‬
‫זה הראפטר הפנימי שלי.‬
‫מה שיעזור לי עם השינויים שמחכים לי,‬
‫ואני מקווה שזה יעזור לכם בשלכם.‬
‫אני מקווה שזה יחזיר אותך.‬
‫יקירי.‬
‫הצבת רף גבוה.‬
‫רק באתי הנה כדי לומר שרק הגעת הביתה.‬
‫אל תיסעי.‬
‫אבל זה די אנוכי, ונראה שאבא בסדר עם זה,‬
‫אז אניח לנאום ההוא. במקום...‬
‫איך שזה לא ייגמר, אנחנו נבין.‬
‫כי אנחנו אוהבים אתכם יותר מדי כדי לא להבין, אבל יש לנו תקווה.‬
‫קשה לראות שאתם לא יחד.‬
‫וזה כנראה ממצה את זה. המילה הזאת. יחד.‬
‫הדרך היחידה. נכון, אבא?‬
‫נראה לי שהבנתי אותך, בן.‬
‫קאסי?‬
‫עכשיו זה בסדר?‬
‫- בואי נעשה את זה. - טוב.‬
‫לא מדובר בכם. מדובר בנו.‬
‫אנחנו נאמץ.‬
‫- אנחנו מתחילים את התהליך. - מחפשים ראפטר חדש.‬
‫לקח לי כמה זמן להבין, אבל אנחנו יחד יותר מתמיד.‬
‫יקיריי.‬
‫זה נהדר כל כך.‬
‫ג'ולי.‬
‫- בשעה טובה. - תודה.‬
‫תפסיק עם ה"יחד". המסר התקבל. זה לא היה מעודן.‬
‫- הוא לא היה אמור להיות מעודן. - חגיגה! אביא שמפניה.‬
‫- כן. - אתם תהיו נהדרים.‬
‫קודם הצחוק, ואז דמעות... האושר.‬
‫הייתה שם היום הרבה סחטנות רגשית עם כוונות טובות.‬
‫- כן, נכון, למרות שהיה נוגע ללב. - נכון מאוד.‬
‫בן צודק.‬
‫הדרך קדימה כוללת את שנינו.‬
‫- אסור לנו להיות בנפרד. - טוב, כן.‬
‫אולי זה מה שבן דחף שיקרה, אבל הסכמנו שאסע.‬
‫בן לא אמר שאת צריכה להישאר.‬
‫הוא אמר שאני צריך לנסוע. לניו יורק.‬
‫- מה? - לשנינו יש דפוסים שאנחנו צריכים לשנות.‬
‫אני לא כופה את זה עלייך.‬
‫- מה עם רובי? - נוכל לקחת אותה.‬
‫- מה עם בית הספר? - ניקח איתנו את החומר.‬
‫לא, את תחליטי אם את רוצה אותנו.‬
‫אולי אם נבוא זה יהרוס לך הכול.‬
‫אתה מאושר בבוראדינה.‬
‫זה לא אומר שאני צריך להיות פוץ.‬
‫מה שאני אומר זה ששנינו נוכל לתמוך ברייץ'.‬
‫ותוכלי לחזור הביתה מתי שתרצי.‬
‫בוא נראה לאן זה ייקח אותנו.‬
‫ובדיוק בזמן.‬
‫ירדו לה המים בזמן שיצאנו משער הנחיתות.‬
‫תנשמי. פשוט תנשמי.‬
‫רוצה מים?‬
‫- לא! - לא.‬
‫- כן! - כן.‬
‫- לא. אני לא יודעת. - לא. בסדר.‬
‫- אני לא יודעת. - את מתפקדת היטב, מתוקה.‬
‫אני שמחה כל כך שאת פה.‬
‫- כאילו יכולתי לא להגיע. - אני שמחה שאני לא...‬
‫- אני לא... - לא, את לא.‬
‫- מה שזה לא יהיה, את לא. - לבד.‬
‫לא לבד.‬
‫ואבא. אני שמחה כל כך.‬
‫- גם לנו זה חשוד מאוד. - את צריכה למצוא את המטרה שלך.‬
‫כן, אולי לא כרגע.‬
‫תאמיני לי. הכאב עושה אותך חכמה. נותן לך מטרה.‬
‫- טוב? - טוב.‬
‫- אבל אל תאבדי את אבא כדי למצוא אותה. - טוב.‬
‫אני מרגישה חכמה מאוד.‬
‫טוב, רייצ'ל, הגיע הזמן לבדוק אותך שוב.‬
‫זה בסדר?‬
‫קדימה, מתוקה שלי.‬
‫היי, את צריכה לישון.‬
‫- אוכל לארגן לה מיטה. - רובס?‬
‫עברו 15 שעות. זה חייב לקרות בקרוב.‬
‫כבר הייתי עדה ללידות ארוכות יותר. תישני אם את יכולה.‬
‫אני יכולה לישון פה, תודה.‬
‫- היא תהיה בסדר. - זה כזה "קרוקודיל דנדי".‬
‫"זאת לא סכין, זאת סכין."‬
‫עשית לי את היום.‬
‫עלוב, אבא.‬
‫ואני גאה בזה.‬
‫ילדה טובה. ככה. ילדה טובה.‬
‫אפשר לעצור את זה עכשיו? לא ייתכן שזה נורמלי.‬
‫לא באמת רציתי תינוק.‬
‫את כן.‬
‫חייבת להיות דרך יעילה יותר לעשות זאת.‬
‫- טוב. ושוב, לדחוף, לדחוף. - אני לא יכולה. אני לא יכולה.‬
‫את כן יכולה. קדימה.‬
‫תנשמי. ככה.‬
‫- ככה. - מושלם.‬
‫ילדה טובה. היא כמעט כאן, טוב? פשוט תישארי ככה.‬
‫- להישאר? - זה נורמלי, מותק. זה נורמלי.‬
‫ורייצ'ל? רואים טיפה מהשיער שלה.‬
‫אימא!‬
‫טוב, עכשיו לאט. רק דחיפות קטנטנות, ולנשום.‬
‫- לנשום. - זה מושלם. בסדר, הראש שלה בחוץ.‬
‫כתפיה ייצאו ודחיפה אחת גדולה.‬
‫מוכנה? לדחוף.‬
‫היא פה!‬
‫סיימת.‬
‫- היא בסדר? - ברוכה הבאה אל העולם, קטנטונת.‬
‫- היא בסדר? - פשוט תירגעי.‬
‫היא מושלמת.‬
‫הינה היא.‬
‫שלום, ילדה מהממת. תגידי שלום לסבתא.‬
‫- צבטי אותי, לינדה. - מי?‬
‫סיפור ארוך.‬
‫צבטי אותי חזק ממש.‬
‫מדהים.‬
‫אתה צריך לראות אותה. היא יפהפייה.‬
‫עדיין לא.‬
‫לבת שלנו יש תינוקת.‬
‫לבת שלנו.‬
‫לא משנה מה הבעיות שלנו, אנחנו נפתור אותן יחד.‬
‫ואמצא את המטרה שלי יחד איתך.‬
‫כי אני אוהבת אותך, דייב ראפטר.‬
‫הינה החיוך הזה.‬
‫הינה הוא.‬
‫התגעגעתי אליך.‬
‫אז טור אייץ' הוא מה שנותר לנו בכל שבוע.‬
‫את צודקת, יש יותר מדי ירקות ופירות מבוזבזים.‬
‫בואי נמצא איזון בין קיצוץ בהזמנות לבין יצירת תפריט לא מוגבל.‬
‫נשמע טוב.‬
‫סליחה. אני חייב לענות.‬
‫אבא?‬
‫הידד, רייץ'! אני דוד!‬
‫יש!‬
‫יש לי חדשות טובות לספר לך, סבא.‬
‫- כן? - יש עוד ראפטר בעולם.‬
‫- בן או בת? - בת.‬
‫בהצלחה בפעם הבאה.‬
‫- אסור לומר את זה, סבא. - עם בנות אתה צריך לממן את החתונה.‬
‫למרות שלא היינו מוכנים להיות ללא ג'ולי שלנו.‬
‫סבא לא תקין פוליטית.‬
‫שתיים. שתיים.‬
‫שלוש.‬
‫- חמש, שבע... - חכה רגע, סבא.‬
‫שבע...‬
‫תפסיק לספור עד שנגיע לשירותים. בוא.‬
‫- שבע עשרה, תשע עשרה. - בוא.‬
‫מה בא אחרי 19?‬
‫תשע עשרה...‬
‫- אגיד לך כשנגיע לשם. בוא. - תשע עשרה...‬
‫תשע עשרה!‬
‫היא יפהפייה.‬
‫זאת לא תינוקת, זאת תינוקת.‬
‫בדיחה פרטית.‬
‫- מוטב שנלך. - כן, ניתן לך לישון.‬
‫- לא הייתי מצליחה בלעדייך. - אנחנו צוות נהדר.‬
‫נכון.‬
‫סליחה שבמשך זמן מה שכחתי את זה.‬
‫בפעם הבאה, אם תהיה, ברגע שאת תדעי, נדע גם אנחנו.‬
‫- מבטיחה. - ואוי ואבוי לך אם לא.‬
‫בואי הנה.‬
‫תנוחי.‬
‫מה דעתך, רובס?‬
‫בסדר, כנראה.‬
‫- אל תישמעי נרגשת מדי. - היא חמודה.‬
‫להת'.‬
‫היא בקושי ישנה.‬
‫מי זאת לינדה?‬
‫כשהייתי בהודו, בטאג' מהאל,‬
‫צריך לעבור דרך שער כדי לראות אותו.‬
‫ואת נכנסת ואת בהלם מהנוף שנראה כמו גלויה, כן?‬
‫אז אני עומדת שם ואני שומעת את הקול הזה מאחוריי.‬
‫"אלוהים, צבטי אותי, לינדה, אני באמת כאן."‬
‫איזו תיירת קולנית בחולצת בטיק דיברה עם החברה שלה.‬
‫"צבטי אותי, לינדה."‬
‫מעולם לא שמעתי תגובה הולמת יותר לפלא החיים.‬
‫זה אומר הכול.‬
‫נתראה מחר.‬
‫"אני באמת כאן."‬
‫סיגר, דוד ניית'ן? הטוב ביותר שמצאתי בבוראדינה.‬
‫- חבר... - האמת היא שהיחיד.‬
‫תודה! היי, אימא אומרת שהיא חמודה ממש.‬
‫- אז היא לא דומה לך. - ילדה בת מזל.‬
‫- כנראה. - השבט מתרחב. מזל טוב!‬
‫- תודה, טס. - מה אתה חושב, אדי?‬
‫- אני מקווה שיחזירו אותה לפה. - באמת? נראה לי שיחזירו.‬
‫תראו אותה. קדימה.‬
‫היא חמודה כל כך.‬
‫כל ציניקן נמס כשהוא רואה עולל.‬
‫- את לא ציניקנית. - היא יפהפייה.‬
‫תפוס אותי ביום רע. היא פשוט יפהפייה.‬
‫שלח להם חיבוק וירטואלי ממני, טוב?‬
‫כן, בהחלט. בוא, חבר.‬
‫- שלח את זה לדוד בן! - כן.‬
‫זאת אימא. לא לנתק. הרבה זמן לא דיברנו.‬
‫בת של חברה שלי בדיוק ילדה וחשבתי...‬
‫חשבתי...‬
‫הלו?‬
‫- אנחנו? סנדקים? - כן.‬
‫אנחנו פה ואת שם.‬
‫אחזור הביתה יותר, בוודאות לטקס ההטבלה.‬
‫אוודא שהיא תכיר אתכם.‬
‫אנחנו עדיין מנסים לעכל את עניין ההורות.‬
‫ראיתי אתכם עם רובי ועם אדוארד.‬
‫אין מישהו שאבטח בו יותר עם לואיז.‬
‫- לואיז? - לואיז? חמוד.‬
‫יש לה העיניים של סבתא.‬
‫סבא ממש ישמח.‬
‫וגם אני, אם תסכימו.‬
‫בשמחה.‬
‫כן?‬
‫כן! כמובן.‬
‫זה אומר שאני הילד המועדף?‬
‫אני מוותרת בשמחה על הכתר.‬
‫- תודה. - העונג כולו שלנו.‬
‫- נדבר. - ביי!‬
‫עדיין לא מצליחה להירדם?‬
‫- לא. - להביא לך משהו?‬
‫- חלב חם? - לא.‬
‫תגידי לי אם יש משהו.‬
‫למה אנשים מתנהגים כאילו זה הדבר הכי טוב שיש?‬
‫- מה? - תינוקות.‬
‫תראי למה היא נכנסת.‬
‫מותק, להמון אהבה.‬
‫כוונתי לעולם.‬
‫איפה נהיה אם כולם יחשבו ככה?‬
‫אולי מצבנו יהיה טוב יותר.‬
‫התפוצצות אוכלוסין היא אחת הבעיות.‬
‫אבל הפתרון הוא לא להפסיק ללדת.‬
‫אז מה כן? אף אחד לא יודע.‬
‫מתוקה, אולי תפסיקי לקרוא מאמרים מדכאים.‬
‫זה פשוט לטמון את הראש בחול.‬
‫- כן, אבל אם הם מדאיגים אותך... - כולנו צריכים לדאוג.‬
‫אני פוחדת.‬
‫כולם צריכים לפחד.‬
‫טוב... פשוט נצטרך להתאמץ יותר.‬
‫- ונתאמץ? - את תתאמצי.‬
‫- אנחנו נתאמץ. - באמת?‬
‫- כמובן. - מבטיחה?‬
‫ואז נפל לי האסימון. פשוט ככה.‬
‫כן. אני מבטיחה.‬
‫יותר מדי ערוצים.‬
‫- מה קורה? - מחקר.‬
‫קפצה לי מחשבה קיצונית. קיצונית ממש.‬
‫על מה?‬
‫על איך לקיים הבטחה.‬
‫על איך למצוא מטרה.‬
‫זה מדהים איך הרגעים הקטנים יכולים פתאום להתאחד,‬
‫ולהדריך אותך אל משהו ענק.‬
‫אומנות קקי כלבים. המעשה הסביבתי המיליטנטי הראשון שלי.‬
‫עמדות ישנות כלפי נשים וחינוך.‬
‫"הקלדה, קצרנות, וכלכלת בית זה כל מה שבחורה צריכה."‬
‫כך אמרה אימא, שתבורך. אני מקנאה בדור שלך.‬
‫תודה.‬
‫ותובנה מבתך.‬
‫את צריכה למצוא את המטרה שלך.‬
‫וכל חלקי הפאזל הסתדרו במקומם.‬
‫תשעה חודשים, קורס מגשר, והטבלה אחת מאוחר יותר,‬
‫אני מתחילה את התואר שלי בלימודי קיימות.‬
‫"צבטי אותי, לינדה. אני באמת כאן."‬
‫אני יוצאת למסע בן שלוש שנים.‬
‫הפתרון שהכול הוביל אותי אליו. מי חשב שזה יהיה כך?‬
‫נרגשת כל כך. מבועתת כל כך.‬
‫ועם תמיכתו המלאה של דייב.‬
‫תיקונים וחשמל‬
‫הוא היה שם בתחילת המסע האחרון הגדול שלנו.‬
‫נסיעה תודעתית בדרכים.‬
‫זה מתוק כל כך.‬
‫וסנטימנטלי כל כך.‬
‫אין שום רע בסנטימנטליות.‬
‫שום רע.‬
‫ההטבלה הוכיחה את זה.‬
‫ים של סנטימנטליות.‬
‫רייצ'ל אוהבת את בתה, אהובה כבתנו אפילו יותר.‬
‫והדבר הכי בולט, יצירה מקורית של רובי ראפטר.‬
‫אי אפשר לעצור אותה מאז ביקורינו הרבים בגוגנהיים.‬
‫שם היצירה, "לואיז".‬
‫אבא מרוצה, אנחנו חושבים. אנחנו מקווים.‬
‫מצבו מידרדר.‬
‫החתונה הבאה.‬
‫החבר של דייב. הכי גאה שיש.‬
‫שתי החברות הטובות שלי מצאו שפה משותפת.‬
‫בן קורא לנו "שלוש המוסקטריות".‬
‫הראפטר הפנימי של ניית'ן עוזר לו להתגבר.‬
‫הוא היה זקוק לזה.‬
‫לא ברור לי מה קורה בין ניית'ן לאנה.‬
‫אדי מקווה שהוא כן יודע.‬
‫אנה כאן כדי לתמוך בסנדקים.‬
‫בן וקאסי רוצים לחולל שינוי.‬
‫אימוץ נהפך למשפחת אומנה.‬
‫ההתחלה לא הייתה קלה. גארת'.‬
‫קרבו משתמש בסטרימינג שלו לטובת הכלל,‬
‫ובמהלך השינוי, הכפיל את כמות העוקבים שלו.‬
‫אז היינו שם, כולנו יחד, כדי להעניק שם לבת משפחת ראפטר החדשה.‬
‫החבורה שלנו. מין מצא את מינו.‬
‫ברוכים הבאים. התכנסנו להטביל את לואיז ג'ולי ראפטר‬
‫ולהכניסה לאחוות ישו.‬
‫לפני שנתחיל, הבה נתפלל.‬
‫למען עולם הראוי לילדים.‬
‫תראי אותי, אימא. אני באוניברסיטה.‬
‫תיזהרי, סבתא!‬
‫לא שזה לא יכלול אתגרים.‬
‫אבל זה סיפור אחר.‬
‫תרגום כתוביות: רותי זהרן‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬