Gensyn med familien Rafter
Fremragende arbejde!
Skuldre!
Step problemerne væk.
For en times tid glemte jeg dem.
Godt arbejde, piger! Også dig, Colin!
Kom frem!
Fremragende!
Vrid knoglerne! Sådan.
Anklerne! Og en, to, tre, fire, arme! Smukt!
Rul ind! Og ned!
Fantastisk! I var så gode!
Tag en pause, vi slutter med en stille rutine.
- Fabelagtigt. - Så godt.
Bedre?
Ja.
Du er et naturtalent.
For en meget klodset person.
Forsvandt bekymringerne?
Mange at vælge imellem.
Tror du virkelig, Buradeena er svaret?
For nu. For Ruby, ja.
Egoistiske Donna håber, I med tiden kommer tilbage alle tre.
Jeg savner de gamle Raftere.
De findes ikke mere. De kørte væk for seks år siden.
Problemet er, at vi slog os ned uden at få styr på detaljerne.
Men du ser vel en fremtid med dig og Dave sammen.
Ja, på en måde.
Jeg ved bare ikke hvordan.
Tid til at køle ned.
Hop, spring og dans, piger.
Opretholder facaden for Donnas skyld.
Okay.
Lad os få armene i bevægelse.
Sving dem rundt. Ræk op. Smukt.
Nyd det.
Mor ville sige farvel. Nu er hun tvunget med til stepdans.
- Du burde filme det. - Ja.
Donna ville nok sige: "Afsted med dig".
- Hvad er der galt? - De er ved at være færdige.
Hold øje med min øl.
Han er ikke så bruset i dag.
Han er flad.
Tak for lån af sko. Jeg er fast på holdet, hvis jeg vender tilbage.
Du var god.
- Jeg håber ikke, du filmede. - Nej. Se.
Kan vi tale sammen?
Jeg venter med en farveldrink.
- Jeg ville aldrig såre Rubes. - Ikke med vilje.
- Der er mange klamme typer derude. - Dit publikum.
Nogle af dem.
Jeg ville undskylde. Også for at spolere Jordobservation.
- Jeg ville bare hjælpe. - Og gøre din egen ting.
- Det er for sjov. - Knyt bånd til dine følgere, fint.
Men knyt bånd til det gode i dem.
Livet er mere end bare en joke.
De forventer, jeg er dum.
Reklamerne og merchandise tjener penge ind.
Du kan nå ud til en million følgere. Prøv at gøre en forskel.
Lektionen er slut.
Du har ret. Jeg konfronterer dem. Også selvom jeg mister følgere.
- Så var de ikke værd at have. - Sandt.
Ben og Cassie glæder sig til Grækenland.
Også mig og Retta.
Du er en god ven.
Hvis det er for stort til bilen, finder jeg på noget.
Julie. Mit yndlingsmaleri til min yndlingsspirende kunstner.
For at minde hende om at blive ved.
Jeg lader det stå her. Jeg kommer tilbage.
Måske ikke. Mange tak, Charles.
Vi finder plads til det.
Det er for godt til Buradeena.
Ruby er ikke fan af, at vi rejser hjem.
Far ville komme her, hvis vi holdt ud. Mor giver op.
Se det fra en anden vinkel, Ruby.
Tørke, ild, minedrift.
Landsbyerne er frontlinjer i kampen mod klimaforandringer.
Bør du ikke være, hvor du kan skabe mest forandring?
Tænk over det.
Og giv du-ved-hvem en chance.
Kom endelig på besøg når som helst.
Jeg medbringer maling og staffeli.
Dig og Ben må ikke blive fremmede.
- Du er velkommen til at blive til middag. - Ellers tak.
Okay. Farvel!
- Farvel! - Farvel!
-Au revoir! - Sikke en skøn gestus.
Du tager mig væk fra ham.
Jeg tager dig hjem til far. Og Paddo.
- "Charles ved alt", ikke? - Jep.
Tak, fordi vi måtte bo her så længe.
I har holdt os i gang.
Vi har tid før middagen, hvis...
Jeg burde lige følge op. Tak.
Jeg tænker over det.
Godt.
Han havde måske ret.
Men der er flere mennesker at række ud til her.
Måske for mange.
Du er en dråbe i havet her. Du er havet i Buradeena.
Du kan ændre mere der.
Synes du ikke, det er stukket af fra dig?
Det er vel lidt vanvittigt.
Du skal finde fodfæste igen.
- Og du savner din far, ikke? - Selvfølgelig.
Han har ikke sagt noget, fordi vi selv skulle bestemme,
men han savner også os.
Måske kan vi overtale ham, så vi kan flytte tilbage efter lidt tid.
Der sker meget mere her. Tving ham, mor. Kom nu.
- Jeg kan ikke tvinge ham til noget. - Du kan håbe.
Men jeg ved ikke, hvad jeg håber på mere.
Jeg troede, jeg gjorde.
Børn burde være de forvirrede.
Man lærer, at ens forældre er lige så sårbare som en selv.
Vil du støtte mig?
Du er virkelig forvirret.
Det er jeg.
Jeg savner vel Paddo.
- Og Rose. Og Tara. - Sådan.
- Måske har Charles ret. - Lad os se.
Det skader ikke.
Kom her.
Du er en god pige.
- Middagen er klar. - Tak.
Lad os spise. Vi skal køre langt i morgen.
Efter dig.
Køre mod hvad?
I søgen efter hvad?
Jeg hører hende ad, når hun er hjemme.
Du hører fra mig uanset hvad. Tak, Rach.
- Scorede Eddie et mål? - Socceroos har øje på ham.
- Var det Rach igen? - Ja.
Tre på en dag? Var I ikke færdige med Jordobservation?
Jo.
Er det barnet?
- Er alt i orden? - Ja.
- Alvorligt? - Det tror jeg ikke.
Jeg siger det til din mor. Du siger intet til din bror.
Vi er der næsten.
Men jeg er ikke. Ikke engang tæt på.
Jeg ved bare, at små forandringer ikke er nok.
Ruby! Bedstemor!
- Sikke en velkomst. - Hej, Rubes!
Hej, min skat.
- Godt at se dig. - Ja.
- Hej. - Hej.
Hej, Rubes.
Hej.
Er vi okay?
Vi er okay. Er du okay?
Jeg er stadig lidt øm.
Jeg er stolt af dig.
En masse lort om lort?
Virkelig, far? De fleste børn ville bære nag.
- Du er ikke som de fleste. - Sandt.
Okay?
Fint.
Gå indenfor.
Kom tilbage! Ikke den store. Tag den her.
Jeg tager den store.
Og så ud af det blå samme aften...
Hvordan føles det?
- At være tilbage? - Ja.
Lidt underligt.
Jeg vil gerne drøfte noget med dig.
Gamle mønstre sniger sig op på en efter 35 år, så måske skal man bryde dem
for at prøve at lave nogle nye.
Det sker med det samme.
Så...
Jeg synes, du skal flyve over til Rach.
Vær der til fødslen, og bliv så længe du vil.
Jeg ved, du gerne vil.
- New York? - Hjælp hende.
Få styr på dine tanker uden at bekymre dig om hverdagen.
- Jeg er lige kommet. - Det gør det nemt at pakke.
Hvad med Ruby?
Vi trænger til noget alenetid.
- Ben og Cassie kan passe Ted. - De tager til Grækenland.
I et stykke tid, ikke længe.
Det er dit valg.
Hvad siger du?
Jeg kan ikke bare belemre Rachel.
Vi talte, sidst hun var her, om mine tendenser til at kontrollere.
- Jeg må spørge først. - Det har jeg.
Hun sov på det. Jeg pressede hende ikke, og hun er klar.
- Mere end det. - Sagde hun det?
Hun overvejede selv at spørge dig.
Hun ville ikke komplicere tingene for os.
- Ville det? - Hvis vi lader det.
Skubber du mig væk?
Nej, du skal gribe chancen. Tag den tid, du har brug for.
Ikke mange mænd ville tilbyde det.
Jeg vil bare se dig smile rigtigt igen.
Hvad er der med ham, Nathan? Mor er lige kommet hjem.
Han giver ingen mening.
Vi burde snakke med dem.
Hvis vi ikke kan sige det, hvem så?
Jeg har en idé. Hold lørdag fri.
Jeg ringer, når det er ordnet.
Okay, vi ses.
Kan du tage min vagter i weekenden?
- Okay. Hvorfor? - En nødsituation. Buradeena.
- Din far? - Hans helbred er fint.
Han har fået en skør idé. Det var Nathan.
- Hvordan har han det? - Godt. Ved at falde til.
Bekymrer du dig?
Hans undskyldning var sød.
Kald mig inkonsekvent. Ret vagtplanen.
Mange tak.
Tessa, det er Ben Rafter.
Vil du gøre mig en tjeneste?
- Jeg orkede ikke at vente oppe. - Sov videre.
- Jeg er vågen nu. - Jeg har fået en idé.
- Det lyder lovende. - Som måske kan hjælpe mor og far.
- Jeg har en bedre idé. - Jeg kan ikke tro far.
- Tal om at skyde sig selv i foden. - Senere.
Det kan vel vente.
Det kan det.
Det var passende at gå rundt i cirkler.
Flygter jeg ved at tage over til Rachel?
Bruger jeg børnene som undskyldning igen?
Og gjorde Dave det samme?
- Hvor er alle henne? - Hej, sovetryne.
Mor og Nathan laver gående meditation, hvad det end er.
Paddo, ingen anelse.
- Må jeg besøge Tara? - Ja.
- Jeg troede, du var stoppet. - Jeg fikser den, så den kan sælges.
Nogle gange leverer livet en besked.
- Som er? - Stop, mens du er i live.
Ja.
Hvad skal du så nu?
Noget, hvor jeg ikke kan blive spiddet.
Det giver mening.
Godt, du ikke døde.
Jeg er mere glad.
Det betyder, du har tid.
- Til hvad? - At protestere med mig.
Næste klimaprotest? Kom så, far.
Kom så, far. Hvem er din far?
Kom her.
- Far! - Jeg har dig.
Meditere, ikke medicinere.
Og meget mere fredfyldt end stepdans.
Nogle svar?
Intet konkret. Dig?
Jeg tror, jobbet er svar nok for nu.
- Ja, okay. - Så...
Rach.
Det har jeg jo sagt. Hun glæder sig.
Jeg mener, hvordan har du det med det?
Jeg tror, hun har brug for mig.
Jeg vil ikke virke ufølsom, men gør hun virkelig?
Der gik otte måneder, før hun sagde, hun var gravid.
Hun har styr på alt.
Man mærker ikke sårbarhed, når det er abstrakt.
Men det bliver snart ægte for hende. Og jeg vil være der.
- Okay. - Jeg er højst væk i et par måneder.
- Et par måneder? - Hvis hun har brug for det.
- Hvad hvis du finder svaret derovre? - I New York?
- Ja. - Hold nu op.
Det er en stor by med meget at byde på.
Hvis du gjorde, er du så sikker på, at du rejser for Rachels skyld?
Vi kan tale om det på skovturen.
Skovturen?
- Hvilken skovtur? - Os alle samlet, selv far. Bens idé.
Nathan antydede, at der kommer taler.
- Om hvad? - Dig, mig, os.
New York bekymrer dem, og jeg er lige kommet hjem.
Jeg burde falde til ro.
- Det vedkommer ikke dem. - De er uenige.
Du ved vel, at vi har nået den alder.
- Hvor børnene opdrager os. - Så gamle er vi ikke.
- Det er gammelt. - Ja, men vi er der.
Find rollatoren frem.
Rend mig, Greta Dumberg.
Stik et stykke kul skråt op! Lad mig være, taber!
Sådan, Rubes!
Vi mangler en miljøklub på skolen for at omvende benægtere som ham.
- Ja. - Vi kunne udgive en avis.
- Det ville Spade ikke tillade. - Jeg ordner det. Er I med?
- Hvis Rose er. - Okay.
Rubes, sig farvel. Planerne er ændret.
Vi ses.
Enogtredive.
- Syvogtredive. - Hvordan går det?
Enogfyrre!
- Treogfyrre, syvogfyrre... - Mærkeligt.
Primtal. Hvis man ikke kan tisse, så virker det hver gang.
Jeg når kun til 51.
Underligt, han ikke husker i går, men han kan primtallene.
Nogle ting sidder fast.
- Hvor skal vi hen igen? - Buradeena.
En familieskovtur.
Det vil man nødigt gå glip af.
Vi mister ham helt, når langtidshukommelsen falmer.
Lidt som mor.
Hvis det, hun går igennem, betyder, at de gode tider falmer...
Så i dag er en påmindelse?
Et blidt skub. Ikke kun til hende.
Far har også brug for en opvågning.
- Meget mystisk. - Det bringer ulykke at sige det højt.
Jeg siger det, hvis det sker. Jeg er overtroisk.
- Hellere ude end inde. - Lad os komme afsted.
Jeg ved, hvad jeg gør.
Håber jeg.
Se lige her!
Smukt.
- Hej. - Værsgo, søde.
Tak. Hvad med kaffebaren?
Jeg vil da ikke gå glip af det her.
- Der er ting at råde bod på. - Nej, der er ikke.
Jeg gik over grænsen.
Du hjalp.
- Det håber jeg. - Det gjorde du.
- Ja? - Vi er okay.
Okay.
Bestik og tallerkner er miljovenlige, Rubes.
Godt gået.
Vent lige, er I to sammen igen?
Det er de. Jeg så dem kysse.
- Afsløret. - Hvor længe?
- Et stykke tid. - Det sker, når jeg er væk.
Kan vi tale om noget andet, tak?
- Hej. - Reddet af gongongen.
Hele holdet er samlet. Vi er ved at varme dem op.
Hej, far!
Hej!
- Hvor er Cassie? - Hun tog et opkald.
Jeg lader hende fortælle det.
- Hvordan gik turen? - Den gik som smurt, ikke?
- Vi stoppede kun for at tisse én gang. - Okay.
- Jeg forstår ikke, hvorfor tis er sjovt. - Kom og få en øl, Ted.
Jeg siger ikke nej.
Uanset årsagen, så er det herligt.
Parterapi fik mig til at indse, at det hjælper at tale om sine følelser.
Og vi er bekymrede for dig. For jer begge.
Det er bare en skovtur, men vi vil gerne sige nogle ting.
Jeg vil gerne høre det, så længe jeres far vil.
Men jeg har besluttet at besøge Rachel.
Fair nok. Men det er stadig værd at lytte til os.
I gør mig nervøs.
- Vi ser, hvordan det går. - Okay.
Okay. Kom og spis!
Lad os feste! Hvorfor? Fordi det er en skovtur!
Ja.
- Hvad er den lugt? - Hvad?
Klovnelort. Du ved det!
Den husker jeg.
Du drikker meget af det stads.
- Hallo? - Undskyld mig.
Hellere ude end inde. Sådan.
Lad os bruge den som et punktum a la familien Rafter,
for det her en skovtur med et formål.
Et gammelt ordsprog lyder: "Først kommer latter, så tårer."
Det er sandt.
Det er voksensager. Eddie, Ruby?
- Beklager, Tess. - Ja, ja.
Bliv, hvis du vil, men det er ikke for børn.
Ruby? Kommer du?
Lad mig sige noget først, så kommer jeg.
- Okay. - Lad os gå.
Mange tak.
Okay.
De sidste par uger har I fået mig til at indse, at voksne bare er store børn,
hvilket er godt, for det tager noget af presset af mig.
Jeg behøver ikke blive voksen.
Jeg ved, hvad jeg vil.
Men gør det, der gør jer glade.
Jeg overlader jer til det tunge.
Tak, min skat.
Jeg er klar på New York. Tænk over det.
- Hvad med dig, bedstefar? - Jeg er ikke et barn.
Må jeg sige, hvad jeg mener?
Som I ved, så mødte jeg dem kort tid efter, de flyttede til byen.
Der hang to beskeder i Tessas cafe.
På den ene stod der en liste af krav til en elektrikerlærling.
"Skal være god til problemløsning" var et af dem.
Jeg kan huske, jeg tænkte: "Det tror jeg, jeg er."
På den anden stod der: "Dave og Julies anneks, til leje."
Så det var skæbnen.
Og fra den første dag, syntes jeg, I var det sejeste par.
Et perfekt par.
Jeg håber, det forbliver sådan.
Hashtag, drømmepar.
- Tak, min ven. - Tak, Paddo.
Hvem er den næste?
Jeg er ikke blind på mine gode dage.
Men du skal ikke bekymre dig om mig.
Eller din mor.
Vi har hinanden.
Gør, hvad der er rigtigt for dig.
- Tak, far. - Tak, Ted.
Okay.
Jeg har mistet meget på det seneste, og vil miste igen,
men der er noget, jeg aldrig vil miste.
Det er noget, I har givet mig.
Det er min indre Rafter.
Den hjælper mig over bumpene på vejen,
og jeg håber, også den vil hjælpe jer.
Jeg håber, den får jer tilbage.
Skat.
Hårdt at komme efter.
Jeg ville bare sige, at du lige er kommet hjem.
Du må ikke rejse.
Men det er ret egoistisk, og far virker okay med det,
så skrot den tale. I stedet...
Uanset hvordan det ender, så forstår vi.
Vi elsker jer for meget til ikke at forstå. Men vi håber.
Det er hårdt ikke at se jer sammen.
Det opsummerer det vist. Det ord. Sammen.
Den eneste måde. Ikke, far?
Jeg forstår din pointe.
Cassie?
Er det okay nu?
- Lad os gøre det. - Okay.
Det handler ikke om jer, men om os.
Vi skal adoptere.
- Vi har opstartet processen. - Med jagten på en ny Rafter.
Det tog mig lidt tid at fatte noget, men vi har aldrig været tættere.
Mine kære.
Det er fantastisk.
Julie.
- Tillykke. - Tak.
Stop med at sige "sammen." Jeg har fattet det. Ikke diskret.
- Det var heller ikke meningen. - Jeg henter champagnen.
- Ja. - Det bliver skønt.
Først latter, så kommer glædestårerne.
Der var meget velment følelsesmæssig afpresning i dag.
- Ja, selvom det var rørende. - Og det var det.
Ben har ret.
Vejen frem er sammen.
- Vi burde ikke adskilles. - Ja.
Ben overdrev måske, men vi blev enige om, at jeg tager afsted.
Ben mente ikke, du skulle blive.
Han mente, jeg skulle tage med. Til New York.
- Hvad? - Vi har begge mønstre, der skal brydes.
Jeg tvinger dig ikke til det.
- Hvad med Ruby? - Vi kan tage hende med.
- Hvad med skolen? - Vi kan tage lektierne med.
Du bestemmer, om du vil have os med.
Måske ødelægger vores tilstedeværelse, hvordan du tænker om alt.
Du er glad i Buradeena.
Jeg behøver ikke være en stivstikker.
Jeg prøver at sige, at vi begge kan være der for Rach.
Og du kan komme hjem, når du vil.
Vi ser, hvor det fører hen.
Og ikke et øjeblik for tidligt.
Hendes vand gik det øjeblik, vi kom ud i ankomsthallen.
Bare træk vejret.
Vil du have vand?
- Nej! - Nej.
- Ja! - Ja.
- Nej. Jeg ved det ikke. - Okay.
- Jeg ved det ikke. - Du klarer det så godt, skat.
Jeg er glad for, du er her.
- Jeg vil helst være her. - Jeg er glad, jeg er ikke...
- Jeg er ikke... - Nej, du er ikke.
- Uanset hvad, så er du ikke. - Alene.
Ikke alene.
Og far. Jeg er så glad.
- Det betyder alverden for os. - Du skal finde dit mål i livet.
Måske ikke lige nu.
Stol på mig. Smerte gør en klog. Dit formål.
- Okay? - Okay.
- Mist ikke far for at finde det. - Okay.
Jeg føler mig meget klog.
Okay, Rachel, du skal tjekkes igen.
Er det okay?
Kom nu, min skat.
Du burde sove.
- Jeg kan finde en seng til hende. - Rubes?
Der er gået 15 timer. Det må være snart.
Jeg prøvet længere fødsler. Hvil hovedet, hvis du kan.
Det kan jeg her, tak.
- Hun klarer den. - Det er meget Crocodile Dundee.
"Det er ikke en kniv, det her er."
Du har reddet min dag.
Lamt, far.
Og stolt af det.
God pige. Sådan.
Kan vi stoppe nu? Det kan ikke være normalt.
Jeg vil slet ikke have et barn.
Jo, du vil.
Der må være en smartere måde at gøre det på.
- Okay. Igen. Pres. - Jeg kan ikke.
Jo, du kan. Kom så.
Træk vejret. Sådan.
- Sådan. - Perfekt.
God pige. Hun er her næsten. Bare hold den.
- Hold den? - Det er normalt.
Rachel? Jeg kan ane hendes hår.
Mor!
Langsomt nu. Små pres, og træk vejret.
- Træk vejret. - Det er perfekt. Hendes hoved er ude.
Hendes skuldre kommer nu. Et stort pres.
Klar? Pres.
Hun er her!
Du er færdig.
- Er hun okay? - Velkommen til verden, lille ven.
- Er hun okay? - Bare slap af.
Hun er perfekt.
Her er hun.
Hej, smukke pige. Sig hej til bedstemor.
- Niv mig, Linda. - Hvem?
Lang historie.
Niv mig hårdt.
Fantastisk.
Du skulle se hende. Hun er smuk.
Ikke endnu.
Vores datter har et barn.
Vores datter.
Uanset hvilke problemer vi har, så løser vi dem sammen.
Og jeg finder mit formål sammen med dig.
For jeg elsker dig, Dave Rafter.
Der er smilet.
Der er det.
Jeg har savnet dig.
I kolonne H står, hvad vi har tilbage hver uge.
Du har ret, vi har alt for meget madspild.
Lad os prøve at bestille mindre uden at beskære menuen.
Lyder godt.
Undskyld mig. Jeg må tage den.
Far?
Sådan, Rach! Jeg er onkel!
Ja!
Jeg har gode nyheder til dig, bedstefar.
- Ja? - Endnu en Rafter er kommet til verden.
- Dreng eller pige? - En pige.
Bedre held næste gang.
- Det kan du ikke sige. - Døtre. Man skal betale for brylluppet.
Men jeg ville dog ikke være foruden Julie.
Han er i et ikke-politisk korrekt humør.
To.
Tre.
- Fem, syv... - Vent lige, bedstefar.
Syv...
Vent med at tælle, til vi er på toilettet. Kom med.
- Sytten, nitten. - Kom med.
Hvad kommer efter 19?
Nitten...
- Jeg siger det, når vi er der. Kom. - Nitten...
Nitten!
Hun er smuk.
Det er ikke et barn, det her er et barn.
Intern joke.
- Vi burde gå. - Vi lader jer få noget søvn.
- Jeg kunne ikke have gjort det uden dig. - Vi er et godt hold.
Det er vi.
Undskyld, at jeg glemte det i en tid.
Næste gang, hvis der bliver en, så snart du ved det, så gør vi også.
- Det lover jeg. - Ellers får du med mig at bestille.
Kom her.
Hvil dig.
Hvad tænker du, Rubes?
Hun er okay vel.
- Skru ned for begejstringen. - Hun er sød.
Ses.
Hun har ikke sovet.
Hvem er Linda?
Da jeg var i Indien og så Taj Mahal,
så skal man igennem en port for at se det.
Man går igennem, og så bliver man ramt af postkort-udsigten.
I mens jeg står der, hører jeg en stemme bag mig.
"Du godeste, niv mig, Linda, jeg er her virkelig."
En højrøstet turist i en batik-t-shirt, står og taler med sin ven.
"Niv mig, Linda."
Det er den bedste reaktion på livets vidunder.
Det siger det hele.
Vi ses i morgen.
"Jeg er her virkelig."
Cigar, onkel Nathan? Den bedste jeg kunne finde i Buradeena.
- Tak... - Faktisk, den eneste.
Tak! Mor siger, hun er det sødeste.
- Så ligner hun ikke dig. - Heldige pige.
- Det er hun vel. - Klanen udvides. Tillykke!
- Tak, Tess. - Hvad synes du, Eddie?
- Jeg håber, de tager hende med tilbage. - Gør du?
Se hende lige. Kom!
Hun er så sød.
Enhver kyniker smelter, når de ser en nyfødt.
- Du er ikke kynisk. - Hun er smuk.
Jo, når jeg har en dårlig dag. Hun er så smuk.
Send dem et cyberknus fra mig.
Det skal jeg nok. Kom, makker.
- Du burde sende det til onkel Ben! - Ja!
Det er mor. Du må ikke lægge på. Det er så længe siden.
Min venindes datter har lige født, så jeg tænkte...
Jeg tænkte...
Hallo?
-Os? Faddere? - Ja.
Vi er her, og du er der.
Jeg kommer hjem mere, helt klart til dåben.
Hun kommer til at kende jer.
Vi prøver selv at fatte hele forældretingen.
Jeg har set jer med Ruby og Edward.
Jeg kan trygt overlade Louise til jer.
-Louise? -Louise? Sødt.
Hun har bedstemors øjne.
Bedstefar bliver glad.
Også jeg, hvis I siger ja.
Det vil vi meget gerne.
Ja?
Ja! Selvfølgelig.
Betyder det, at jeg er yndlingsbarnet nu?
Jeg giver glædeligt afkald på kronen.
- Tak. -Fornøjelsen er på vores side.
- Ses. -Vi ses!
Kan du stadig ikke sove?
- Nej. - Mangler du noget?
- Varm mælk? - Nej.
Sig til, hvis der er noget.
Hvorfor lader folk, som om det er det bedste?
- Hvad? - Børn.
Se, hvad hun bliver født ind i.
En masse kærlighed, min kære.
Jeg taler om verden.
Hvor ville vi være, hvis alle tænkte sådan?
Bedre tjent, måske.
Overbefolkning er et af problemerne.
Svaret er ikke at stoppe med at få børn.
Hvad er så? Ingen lader til at vide det.
Stop med at læse de dystre artikler.
Så stikker jeg hovedet i busken.
- Hvis de gør dig trist... - Vi burde alle være triste.
Jeg er bange.
Alle burde være.
Så må vi bare prøve mere.
- Gør vi det? - Du gør.
- Vi gør. - Gør du?
- Selvfølgelig, vil jeg det. - Lover du?
Og med ét slog det mig.
Ja. Det lover jeg.
For mange kanaler.
- Hvad er nyt? - Research.
Jeg har fået en spøjs tanke. Meget spøjs.
Om hvad?
Hvordan et løfte holdes.
Hvordan man har et formål.
Det er utroligt, hvordan de små øjeblikke tilsammen
kan føre en til noget stort.
Kunst med hundebæ. Miljøforkæmper.
Konservative holdninger til kvinders uddannelse.
"Stenografi og husholdning er alt, en kvinde behøver."
Det sagde min kære mor altid. Jeg misunder din generation.
Tak.
Og vise ord fra min datter.
Du skal finde dit mål i livet.
Og så faldt alle brikkerne i puslespillet på plads.
Ni måneder, et suppleringsfag og en dåb senere,
begyndte jeg på min uddannelse i bæredygtighed.
"Niv mig, Linda. Jeg er her virkelig."
Afsted på min tre år lange rejse.
Svaret, alt har ført frem til. Hvem ville have gættet det?
Så spændt. Så rædselsslagen.
Med Daves fulde støtte.
RAFTER REPARATION
Den var med på vores sidste store rejse.
En rejse gennem sindet.
Det er så sødt.
Og sentimentalt.
Intet galt med at være sentimental.
Intet.
Det beviste barnedåben.
Et hav af følelser.
Rachel, der elsker sin datter, og er endnu mere elsket som en datter.
Og på sin plads, et originalt Ruby Rafter maleri.
Hun har været ustoppelig efter flere besøg på Guggenheim.
Titel : "Louise."
Far er tilfreds, tror vi. Håber vi.
Han glider fra os.
Det næste bryllup.
Daves forlover. Stolt som en pave.
Mine bedste veninder klikker sammen.
Ben kalder os De Tre Musketerer.
Nathans indre Rafter hjælper ham igennem.
Han havde brug for det.
Jeg ved ikke, hvad der sker med Nathan og Anna.
Men Eddie håber, han gør.
Anna er her for at støtte fadderne.
Ben og Cassie ville gøre en forskel.
Adoption blev til en plejeforældre.
En hård start på livet. Garth.
Carbo har brugt sin streaming til et godt formål
og fik dobbelt så mange følgere i processen.
Så der var vi, alle samlet, for at navngive den nyeste Rafter.
Vores hold. Gjort af det samme stof.
Velkommen, som vi samles for at døbe Louise Julie Rafter
i den kristne tro.
Før vi begynder, lad os bede.
Til en verden, der er børnene værdig.
Se mig, mor. Jeg går på uni.
Pas på, bedstemor!
Det bliver ikke uden udfordringer.
Men det er en anden historie.
Tekster af: Elisabeth Sodemann
Kreativ supervisor Lotte Udsen