Alla har sin roll i en familj.
Jag antar att det inte finns nån här.
Min var den roliga. Pellejönsen.
Den älskvärda stollen i familjen som oftast betedde sig normalt.
- Inte mina anteckningar, Ben! - Anteckningarna!
- Ja, Ben! - Jag är ledsen!
- Det räcker! - Hej.
Överlämna ditt vapen!
Se på oss nu.
Förutom jag, har Rafters det rörigt.
Mamma och pappa har gått från som hopklistrade till dagliga samtal.
- Mår Nathan bra? -Vi tänkte åka hoj.
Bra.
Rachel borde väl vara hemma redan.
Ja.
RACHEL RAFTER CHEF KUNDKONTAKTER
Rachel, bunden vid sitt skrivbord, på väg att bli en ensamstående mamma.
Och stackars Nath.
Ensamstående pappa, skild två gånger.
Huset rasar, och han kan knappt behålla ett deltidsjobb.
- Vill du köra? - Kom igen!
Du vet väl att du har din egen Carbo här.
Tycker du? Inte riktigt.
- Det är lugnt. Kör ni. - Det tar inte så lång stund.
Plötsligt är jag den som fungerar.
Jag kan inte ta åt mig äran.
- Ungarna vill nog ha sega grodor. - Och sötsliskig läsk?
Och en stege för att få dem från taket.
Mamma sa alltid: "Du vet när du vet."
Och det gjorde jag.
Hejsan.
Min framtid, bara en vägg bort.
Det här är lite konstigt.
Tack och lov att du svajpade höger.
Vill du ha en drink?
Ja.
Jag drog ut på rasten tills Donna hotade att sparka mig.
Jag kan ännu inte fatta hon valde mig, än mindre gifte sig med mig.
Välkommen hem, mrs Rafter.
Jag gillar det.
Och det kanske var därför som pellejönsen försvann.
Nu var jag son, bror, farbror, make.
Och när det gäller pappa, så pågår arbetet.
Älskling.
Jag tycker inte att vi ska ta emot dem.
Rachels pengar.
Det är bra. Allt är bra.
Det känns inte bra att ta emot pengar från henne.
Rachel gör inget som hon inte vill.
Jag förstår det.
Men jag säger att jag inte vill ha dem.
Det kommer att öka våra chanser.
Så fort du är redo igen.
Vi fungerar för att vi pratar.
Som mamma och pappa brukade göra.
Ben Rafter,
det trodde jag aldrig,
den mest stabila i familjen.
DEN STORA AUSTRALIENSISKA DRÖMMEN HÅLLER PÅ ATT BLI EN MARDRÖM
- Är du inte lite besatt? - Vad är helgerna till för?
- Har du rätt i. - Det finns en till dig.
Det är fint här.
Kan du säga det till mamma?
Jag kom inte hit för att undvika ansvar.
Du tycker att jag är ansvarslös som sa upp mig.
Jag är bara orolig.
Men om jag inte gjort det, hade jag fått ett sammanbrott.
Jag vet inte.
Jag var inte bra för Eddie som jag var.
Jag kom hit för att återfå min krafter. För hans skull.
- Du är på rätt ställe. - Verkar så, ja.
Här är han.
Är du redo att köra?
Vi borde ta Nath runt Pattersons bana.
Den jag berättade om.
Du har inte mycket val.
Bra gjort.
Känner ni nån minister som motarbetar klimatfrågan?
Vad kan man ge dem annat än en kolbit?
Stressbajs!
- Kör, Rubes! - Och spola ner dem i toan!
- Stressbajs? - Godkänner Observation Earth det?
Rädda planeten med en biologiskt nedbrytbar stressbajs.
Det är lite mer än jag trodde, men det är nog okej.
Jag antar det.
Säg till om det blir för mycket att vi alla bor hos er.
- Donna har erbjudit oss plats. - Jag ska. Men det är lugnt.
Hej, kompis. Du ser stressad ut.
Varför inte krama din stressbajs riktigt hårt?
Jag smiter iväg och hälsar på pappa.
- Kan du ta med Edward hem? - Ja. Självklart.
Om barnen blir för ivriga, kan Ben lugna ner dem.
- Okej. - Hej då.
Hallå? Ta över, Charles.
Skit inte i stressbajset.
Justin. Amerikanska Justin. Hur kan jag hjälpa dig, kompis?
Förstår du dålig reklam?
Stäng ner livestreamingen.
Ni sprider en massa plastsopor.
De är nog biologiskt nedbrytbara.
Var glad att det inte är Rachel.
De är intresserade.
Jag är på Observation Earth för att förhandla för din syster.
Om de ser det här kaoset, kommer de...
Stäng av, nu!
Uppfattat. Förlåt.
Är du stressad? Krama din stressbajs hårt.
Hej!
ÄR BAJSET VERKLIGEN BIOLOGISKT NEDBRYTBART?
Klipp det. Charles! Klipp...
Vi borde gå till kaféet oftare.
Visst var det skönt att komma ut?
Nej, pappa, låt dem vara på.
Varför går vi inte till allrummet för en kopp te?
Jag har tid före jobbet.
När började du jobba?
Jag vickar bara för Nathan på Båtklubben, minns du?
Med Donna?
- Du känner Donna. - Inte den nya indiska tjejen, va?
- Luktar lite konstigt, tycker jag. - Nej, pappa, det är...
Det är din sköterska, Ria.
Hon använder patchouliolja, hon är trevlig.
Har inte sagt nåt annat.
Skulle vi inte till nåt tjusigt kafé.
Kanske en annan dag.
Bra.
Jag är trött.
Mrs Rafter?
Tuff morgon med pappa?
Ja.
Jag har fem minuter.
Jag förväntade mig inget mirakel.
Jag trodde mer tid med honom skulle göra skillnad.
För vem?
För honom, uppenbarligen.
Jag förstår att han inte blir bättre.
Men jag flyttade hit för att träffa honom oftare.
Mer tid betyder inte nödvändigtvis kvalitetstid för honom.
Det kan vara det för dig, och det är bra,
men om det gör dig bekymrad...
Ted lever i fragment.
En trasig mosaik, som han minns i bitar, om alls.
Så, fler besök hjälper egentligen bara dig.
Frågan är om de gör det?
Jag är här ute och inte där inne, så...
Och om Ted mådde bra, och såg det här,
vad skulle han säga?
Han skulle inte vilja se mig upprörd.
Ted får mycket mer av sin familj än de flesta här.
Det är inte min sak att ge råd, mrs Rafter.
Men min erfarenhet genom åren är
att du inte ska anpassa dig efter honom.
Tack.
Hoppas hon inte är för besviken.
Är du besviken för att vi måste sluta streama?
Protestkonstnärer stängs ner, annars är det inte protest.
Var läste du det?
Charles sa. Charles vet.
- Får jag behålla bajset? - Ja.
Du, Benno. Kan du hjälpa mig? Jag glömde nåt i båset.
Ja. Vi ses vid bilen.
- Jag har en idé. - Jaha.
Innan ni försöker igen med att få barn,
så tror Ret och jag att ni behöver koppla av.
- Så, följ med oss till Lesbos! - Vänta. Vadå?
Lesbos? Ön. Grekland! Ja.
Ni kan följa med dit, hjälpa oss komma i ordning.
- Vi har inte råd. - Jag har.
Jag tjänar massor.
Och Retta tycker att Cassie verkat lite stressad på sistone.
Det var innan vi fick Rachels pengar.
Tycker du inte det idag?
Tycker du?
Lita på Retta. Hon vet sånt här.
Vad säger du? Ska ni göra det?
Säg bara ja, kompis.
Kom igen. Grekland. Säg det bara. "Ja, Carbo."
Vad tror du?
Köra vid stenbrottet nästa gång? Lite större utmaning?
- Du var bra. Vad säger du? - Jag skulle säga att du har besök.
Vi rengör cyklarna.
Ja, visst.
Mrs Spade. Vilken överraskning.
Verkligen? Jag trodde att du kanske väntat mig.
Och, får jag säga en sak, innan du börjar bråka med mig,
Rubys övertygelser är en sak,
men att baktala skolan på sociala medier, en helt annan.
Du gör ett bra jobb, mrs Spade. Det var ett missförstånd.
Jag tänkte be om en sak.
En lokalreporter vill skriva en artikel om det här.
Du kanske kan prata med honom?
- För att säga vad? - För att rätta till saker.
Förklara att du förstår vårt beslut om Rubys konstverk.
Det finns två sidor av det här, förstås.
Hela saken är bortom all kontroll.
All uppmärksamhet är skrattretande.
- Jag baktalar inte min dotter. - Jag ber inte om det.
Säg bara att du förstår varför vi gjorde det vi gjorde.
Jag vet bara att Rubes satte lite bajs på en målning,
och nu anses hon vara nästa Greta vad-hon-nu-heter.
Exakt.
Onlinevärlden som värst.
Hon är hjälten, vi är skurkarna. Skolan lider.
Det kommer att gå över.
Bråk mellan föräldrarna, ganska så våldsamma diskussioner.
Det har jag inte hört.
Vår vackra stad har blivit ett internationellt skämt.
Okej.
Han vill gå i tryck imorgon. Ju tidigare du ringer honom, desto bättre.
Okej.
Hej, det här är Julie Rafter. Lämna ett meddelande efter pipet.
Så det var det du gjorde med Carbo?
Du gick med på att åka på en månads semester?
- Du borde ha... - Jag hör vad du säger,
men det kostar oss inget. Se det inte som semester.
Vad är det annars?
I en månad? Ska jag bara lämna jobbet?
- Efter pengarna från Rachel. - För att hjälpa oss skaffa barn.
Det här hjälper oss också. Jag vet att det varit stressigt.
Jag vet att du, på grund av din familj, har svårt att acceptera gåvor...
Det har inget med min familj eller gåvor att göra...
Carbo kommer från en...
Förlåt, fortsätt.
Jag avbröt. Förlåt.
Jag kunde inte prata.
Bokstavligen, inte ett ord.
Ben gav mig en chans, och huvudet blev alldeles tomt.
Okej.
Det var inte logiskt, det var...
Det var vad?
Det var som att vara tillbaka... Med min första man...
Om jag försökte säga ifrån till honom det allra minsta...
Fortsätt.
Till slut sa jag ifrån och se vad som hände.
Han sparkade ut dig.
Det här säger jag av kärlek.
Vill du komma över det här?
Berätta för Ben att det räcker med IVF.
Eller vill du fortsätta prata om det
och prata om det och hoppas att det bara försvinner?
- Har du varit hos en terapeut? - Nej.
Kan du få Ben att följa med?
Det är jag, inte han.
Det är ett förhållande, Cass.
Jag kan rekommendera nån.
Några par jag känner har haft det lite struligt.
Kan den gemensamma faktorn vara jag?
Jag hade en romantisk idé om att jag skulle hjälpa till på nåt sätt.
Det var en dålig dag.
Klart att du hjälper till.
Men gör jag det? Vem?
Pappa mår sämre.
Ben och Cassie verkar klara sig.
Nathan och Edward står inte på gatan.
Och Rachel... Hon har flugit in och flugit ut.
Var är Dave i allt det här?
Vi ringer varann.
Ben försökte till och med ge mig äktenskapsråd igår.
Det verkar vara hans nya roll, familjens klippa.
Han är en bra man.
Ja, jag flyttade för att hjälpa dem, inte tvärtom.
Och jag saknar Dave.
Flytta hem då.
Inte utan svar.
Jag trodde det handlade om familjen. Om inte...
- Så vad då? - Det är frågan.
Hej, har du tid en minut?
- Visst. Vad vill du? - Jag menade Donna.
Har du tid en sekund?
Där ser du.
En månad? Och vill du ha pommes frites till?
Det är länge, men hör min plan.
Jag tränar upp Nathan att göra mitt jobb, och mamma tar baren, då går det.
Minns du att han avvek utan garantier om att återkomma?
Han kommer tillbaka snart. Han blir uttråkad och han är pank.
En varning bara. Även om jag skulle vilja åka till Grekland,
skulle du få betala mig i guld för att åka med Carbo.
Varje lugnt ögonblick kommer att streamas live.
När du hoppar i det turkosa Medelhavet,
kommer han vara där med sin kamera,
och prata under vattnet.
Cassie håller ordning.
Så, är det ett ja?
Åk. Ta hand om din fru. Hon har tur som har dig.
Det tycker jag med.
Tack.
Hej.
Tack igen för att du vill prata. Jag är snabb.
Innan vi börjar,
jag tycker att Rubys klimatengagemang är lysande
men all uppståndelse kring henne, är en massa skit om en...
Tja, en liten bit skit. Allt är bara skit.
Bra att du kan skratta åt det.
För galet för att tas på allvar.
Jag vet inte hur du gör det. Ser ut som mycket jobb.
Jag gillar utmaningen. Det finns alltid en ny morot.
Idag, master. En dag, kanske, filosofie doktor.
Och dina ögon sken upp.
Det är tröttsamt. Man ledsnar på att vara fattig.
Du kommer att se tillbaka och le.
Gick inte du på universitetet?
Nej. Det fanns ett talesätt:
"En bit papper ger dig ingen make."
- Nej! - Andra tider.
"Maskinskrivning, stenografi, hemkunskap, det räcker",
så sa mamma, välsigne henne.
Jag avundas er generation.
DAVE MISSAT SAMTAL
- Hursomhelst, tack för idag. - Detsamma.
Allt det för att sälja bajs?
Och målningar. Jag ska nog sluta skolan.
- Säg inte det så att mamma hör. - Varför?
Jag pluggar för att bli konstnär. Jag är redan en.
En bra dag, Rubes. Du är inte Banksy.
Han är gatukonstnär.
Som om jag inte vet det. Även du visste det.
Jag pratade med Edward. Du är lite för självupptagen.
- En bra konstnär vet sitt värde. - Låt mig gissa. Charles?
Han har varit med.
Ja, och det har inte du. Än.
Om du vill sabba det, säg till mamma att du slutar skolan.
Det ska jag också.
Du har dåligt inflytande.
Städa. Cassie ska inte komma hem till en svinstia.
Okej.
Men jag kommer inte ha tid för skolan och Observation Earth.
Så att ni vet.
Förlåt, jag måste ta ett beslut. Jag ringde.
Jag jobbade.
Reportern kunde bara idag, så jag fixade det .
Vilken reporter? Var det om mig?
Ja. Eller hur, Dave?
Varför intervjuade de inte mig då?
Bra fråga. Det är hennes konst.
Det handlade om vuxensaker.
Hur var din dag, Rubes? Gick marknaden bra?
Jag tjänade 350 dollar.
- Vänta, va? Idag? - Ja.
Vadå?
Mestadels för målningar, men en del för bajs.
Carbo kommer i morgon för att filma en ny grej med mig.
- Vad handlar den om? -Premiärministern.
-Herregud. -Den kallas Hjärta av kol.
Carbo tror att det kan få med oss i nyheterna.
Vi pratar om det efter middagen.
- Jag ska säga godnatt till pappa. - Hej då. Jag saknar dig.
Du med, Rubes. Ha det så bra!
Och tack för att du sa bra saker till reportern.
Gjorde du?
Var vill du börja?
Att hon är på väg att reta premiärministern,
eller att hon tjänar mer på en dag än vi?
Jag börjar förstå din poäng.
Det här får inte bli större än hon.
-Det förändrar henne redan. - Sa du det?
Klart och tydligt.
Han verkade imponerad, faktiskt.
Okej, jag borde lägga på. Det är min tur att laga middag.
Okej. Älskar dig.
Älskar dig också.
Godnatt.
Får jag göra dig sällskap?
- Ingen kombucha ikväll? - Svårt att hitta i Buradeena.
Det är första gången på länge jag velat ta en öl
och inte oroat mig för att vilja ha tre till.
De senaste dagarna har fått mig att må bättre.
Bra.
Bra att du känner att du har kontroll.
Ja, jag tror det.
Jag finns här för dig.
Jag är din pappa.
Jag insåg en sak när jag tittade på dig och Paddo.
Jag behöver ingen pappa just nu.
Jag behöver en kompis.
Tja, då är det en kompis.
Cassie, är du vaken?
Älskling? Om Grekland.
Det handlar inte om pengarna.
Tja, det är inte bara det...
Ben?
Ben.
'BARA EN MASSA SKIT' CENSURERAD
- Hur kunde du vara så dum? -Jag ville stävja det!
- Kalla hennes konstverk för skit? - Jag sa inte så.
"Det är en massa skit om skit." Slut citat.
Vem har sagt det?
Ingen, älskling.
Är det Ruby?
Gå inte online!
Jag skämtade för en journalist, Ruby.
Han fick det att låta som om det var allvar.
Lite tidigt för konst, eller hur?
Retta sa likadant, men det är Rubes som bestämmer.
Lite för mycket nuförtiden. Varför ser det ut som blod?
Tja, hon vill öka effekten. Satsa stort och vinn.
Justin vill inte ha nån livestreaming.
Fansen blir tokiga om jag inte gör det.
Vem är redo att bli kolsyrad?
Sa du det till en journalist?
Säg inget, Dave. Det är ingen fara, Ruby.
Jag räddar världen och pappa tycker att det är skit?
Här är hon! Vad säger du? Är du redo att pressa premiärministern?
Är det Carbo? Filmar han?
- Du kallade det skit! - Jag menade inte så.
Min pappa tycker att jag är ett skämt.
Carbo! Stäng av kameran!
BLI KOLSYRAD!
- Vadå? - Kommentarer.
Kommenterar de?
- Har inte folk bättre saker för sig? - Verkar inte så.
Vad säger de? Nej, jag vill inte veta.
- Hon har blivit viral igen. - Är det inte det ni vill?
Inte om världen skrattar åt henne och det är mitt fel.
Det skulle inte bli så här. Kan vi stänga av?
Tänker du svara?
- Hej. - Varför ringde du inte mig, eller Justin?
Buradeenas rykte är skadat.
Det riskerar att avbrytas. Ruby vill inte det här.
I sammanhanget...
Det här är en nioårig flicka som erbjuds en fantastisk möjlighet
som saknar motstycke och är beroende av att hennes föräldrar
uppvisar en enad front och stöttar henne,
inte att en förälder undergräver henne.
Nu lugnar vi ner oss.
Lycka till, Justin, spinna "oseriös far".
Jag är inte oseriös och vill inte spinnas.
Prata inte med nån. Svara bara på mina samtal. Jag ringer om några timmar.
Med tanke på hur hövligt det här var, ser jag fram emot det.
Margaret Thatcher, släng dig i väggen.
Vem?
Jag måste till pappa, men jag kanske inte ska lämna henne.
- Kan inte Donna fixa en ersättare? - Hon klarar sig.
Jag vet hur jag ska muntra upp henne. "Konstens helande kraft."
Du upphör aldrig att överraska.
Ben Rafter, konstnärsfixare. Vem visste det?
- Jag som kom hit för att hjälpa till. - Ja.
Jag tänker på Grekland. Det blir underbart för Cassie.
Vi behöver nån som bär väskorna.
Din mamma släpande kullerstensgatorna? Skulle inte tro det.
- Tack, raring. - Hej då.
Vad gör jag?
Dave har rätt.
Barnen behöver inte mig som detaljstyr dem.
Även om jag kallar det att hjälpa.
Men den här känslan försvinner inte.
Det betyder att det inte handlar om barnen eller om dig.
Donna frågade mig: "Så om vad då?"
Så om vadå?
Det är mitt fjärde meddelande, Ryan.
Du felciterade mig, och jag kräver en ursäkt.
Och var modig nog att svara.
Din lösning är väl inte att köpa droger.
Inte än.
Tänk om nån känner igen mig?
Lugna ner dig, Picasso. Allt blir bra.
Där är hon! Det senaste offret för Twitterversums nycker.
Charles vet allt.
Är du okej?
- Kom igen, hörrni. - Kommer.
Tack för det här.
Tack för att du bad mig.
Välkomna. Kom in.
Vet du vem konstnären är?
- Han skar av örat. - Stackars Vincent.
Du gjorde nog mer igår än han gjorde i hela sin karriär.
Nu kallas han geni.
Men folk skrattade inte åt honom.
Men det gjorde de.
Till och med hans mamma tyckte att han var ett skämt.
Som pappa gör med mig.
En blivande radikal som du, tror på vad du läser i tidningarna?
Skäms på dig.
Jag är säker på att han blev felciterad. Släpp det.
Duktiga kvinnliga konstnärer slåss mot sociala fördomar.
Marie Bashkirtseff, hennes dagbok berättar att hon grät av vrede
eftersom kvinnor var bannlysta från konstskolan i Paris.
Marie Bracquemond, begåvad, självlärd,
hindrades av sin make från att måla överhuvudtaget.
Kvävda av sin samtid.
Du är i gott sällskap, Ruby.
Alla konstnärer lider.
Äkta konstnärer reser sig över det och lägger känslorna i sina verk.
Ta Stackars vita björnar.
Din empati för en svältande varelse fångad på duk.
Dina känslor finns kvar där i framtiden.
Vem målade den här?
Den där är min.
Kanske det bästa jag nånsin har målat.
Jag tog den till marknaden en helg. Så självsäker.
Men sorgligt nog, efter två hela dar, inte en enda intresserad.
Du kanske är en starkare konstnär än jag,
men hellre än att bli avvisad igen,
har jag den här.
Den kanske inte blev såld, men den finns.
Det är det som spelar roll. Konstverket.
Resten är kommers.
Vi kombinerar de här med det här och vi skapar de här.
Det överskuggar all tillfällig nedstämdhet.
Det här är det mest vuxna samtalet jag nånsin har haft.
Och ett du förtjänar.
Så begrav dina sorger, gå hem och måla vad än vårt samtal inspirerar till.
Vadå, nu?
Nåt allvarligt? Inget mer bajs, tror jag.
Om det känns rätt.
Det är redan gjort.
Men ändå en protest. Jag vill göra skillnad.
Hitta då det som behöver sägas, och du kommer att göra det.
Släpp loss det. Det kommer ut på ett eller annat sätt.
- Du förstår varför Dave vill stanna? - Nu gör jag det.
Dagarna här har känts som att ha sluppit ifrån ett snurrande ekorrhjul.
Vet inte vad jag ska göra, när du och pappa börjar jobba.
- Han är stabil, Dave. - Ja, det är han.
- Och Julie. - Ja, vi hade tur.
Min pappa var inte så bra.
Inte nån vi beundrade som barn, kan man säga.
Din pappa har lärt mig mycket.
Inte bara lärlingsutbildningen.
- Han har varit en förebild. - Det är ömsesidigt.
Du har varit bra för honom här.
Tack, jag uppskattar det.
Det är sant.
Minns du stället uppe på kullen?
Det stora? Det nya stället?
Det är ett hälsohem. Vi fixade elen.
Dave fick en kupong, men du borde använda den.
Den är hans.
Skulle Dave göra flumgrejer?
Nej, jag borde åka tillbaka och ta itu med husgrejen.
Okej. Men, många kvinnor där.
Jag såg anslagstavlan.
"Sondera sexuella chakran."
Det hittade du på.
Nej. Chakran, kompis. Chakran.
- Ben? - Ja.
Vi måste prata.
Visst.
Jag försökte prata med dig igår kväll, men du sov.
Om Grekland stressar dig så mycket, behöver vi inte...
Jag vill inte göra IVF.
Jag sa ja igen för att jag älskar dig.
Vi behöver inte ha bråttom, vi kan vänta några cykler,
- ta så mycket tid du behöver... - Ben.
Snälla. Det räcker nu.
Det räcker med hormonerna. Det räcker med väntan.
Mina cykler under ett mikroskop. Mina cykler.
Och sorgen. Sorgen.
Din lika mycket som min.
Jag kan inte göra det längre.
Så det räcker? Bara så där?
Bara... Herregud.
Fattar du hur svårt det varit för mig att säga nåt?
Så det är mitt fel?
Är det mitt fel att du inte kunde säga hur du känner?
Nämn en gång som jag har hindrat dig att prata. En gång.
Du behövde inte, för jag visste att du skulle bli arg, och det är du.
Jag är färdig.
Vi pratar om våra barn, Cassie, vår familj,
och du är färdig?
Jag kan inte låta det vara mitt liv.
Jag tillåter det inte.
Jag kan inte vara en livmoder med ben.
Jag är ledsen.
Jag måste åka. Dave har råkat ut för en olycka.
- Vad har hänt? - Han ramlade av motorcykeln.
Det är axeln, armen. Jag måste åka.
Självklart. Ring mig när du vet mer.
- Ring när du kommer fram. - Jag ringer när jag är framme.
Jag är snart tillbaka.
Oroa dig inte för mig. Hälsa pappa att jag hoppas han mår bättre.
Det ska jag. Han kommer att bli bra.
Hälsa min pappa att jag mår bra.
Det ska jag, älskling. Okej.
- Hej då. - Hej då.
- Kör försiktigt. - Jag ska.
Okej.
- Hej då. - Hej då.
- Jag älskar er. - Älskar dig, mamma.
Hej då.
RÖNTGEN
Sista hörnet.
Ska vi hjälpa dig få på pyjamasen eller...
Nej, jag ska bara lägga mig en stund.
Så där.
Så där ja.
Så där ja, kompis.
Vet ni vad jag inte kan sluta tänka på?
Det där ögonblicket från när man har kontroll...
...och sen flyger man genom luften och det känns som en evighet.
Tills man stannar.
Det var då jag såg den.
Grenen som stack upp ur en stock.
Som en dolk.
Några centimeter till och den hade gått igenom mig.
Du hade tur, va?
Det ger en perspektiv, kan man säga.
Pappa, den stabile,
nu på ett gungfly.
Plötsligt kan flickan som har allt känna att allt faller isär.
Och Nathan, han som skulle lyckas är den som inte får en chans.
BURADEENA HÄLSOHEM SLAPPNA AV UPPDATERA ÅTERHÄMTA
Och så är det jag,
den mest stabila i familjen.
Du har inte sagt ett ord till mig på hela kvällen.
Det kommer att bli bra.
Vi mår bra.
Vi mår inte bra.
Jag måste dricka vodka för att våga prata med dig.
Vad säger det om oss?
En fru som inte vågar säga sin man sanningen,
en man som är för besatt för att lyssna.
Vi behöver hjälp. En terapeut.
Som ska säga vadå?
Jag har alltid velat ha egna barn, Cassie. Har alltid velat det.
Du vet hur jag känner.
Vi behöver inte äktenskapsrådgivare som säger det vi redan vet.
Jag kanske gör det.
För Guds skull, Ben, sluta ljuga för dig själv!
Och på ett ögonblick är jag lika tilltrasslad som de andra.
Undertexter: Monika Andersson
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir