Elektricitet. Syns inte. Luktar inte. Men man vet att den finns där.
- Vad är det där? - En skiss.
Av vadå?
En isbjörn. Jag satte bajs på en målning för att världen skulle protestera.
Äckligt.
Får en att känna sig trygg, säker, varm...
Tills den slutar.
Vill ni ha skjuts?
Nej, jag har beställt taxi.
- Ingen färg på mattan. - Jag målar inte.
Låt bli ändå. Cassie har nog att tänka på.
En kortslutning kommer utan förvarning, proppen går, och pang.
Jag vill följa med.
- Det är en tjejkväll. - Jag är tjej.
Och för ung.
- Vi ska ha en killkväll. - Jag kan bli ickebinär.
- Vad är det? - Senare.
-När lamporna tänds igen... - Eller inte.
...är det alltid skönt.
Donna säljer sexiga saker.
Det räcker.
Taxin är här.
-Resistans... - Väntar den?
- Jadå. -...genererar värme.
En dimmer är till för det.
Styr resistansen med en reostat.
- Okej, Nathan. - Okej.
Har du din väska, nycklar, kreditkort?
Jag ska inte köpa nåt.
- Och du, mamma? - Man vet aldrig.
- Tack, Dave. - Skönt att vara till nytta.
- Du kan vara till mer nytta. - Vi går innan jag ändrar mig.
- Jag köper inget jag inte får prova först. - Ha så kul.
- Hej då! - Vad är det?
- Vad menar du? - Du och mamma.
Ingenting.
Vad är det med mamma och dig?
Livet borde ha en reostat.
- Oj, wow! - Herregud, var är vi?
Titta på Donna.
- Där är ni ju. Båda två, jättefina. - Se på dig!
Hur mår du?
Skönt att tänka på nåt annat för en kväll.
Du kan alltid försöka igen.
Visst.
Inte riktigt som Kvinnoklubben, eller hur?
Vissa skulle gilla det.
- Du borde hålla en i Buradeena. - Medan andra inte.
En drink, tror jag.
Där är en av tjejerna från min steppkurs.
Stella, du kom, modiga flicka!
Alltid ett leende med Donna.
Ja. Jag saknar henne.
Nej, du har Tessa.
Donna och jag delar ett förflutet.
Här är min Donna.
Anna, Julie. Julie, Anna, Bens mamma.
Du är den berömda Anna jag har hört så mycket om.
Tänk att vi inte har träffats förut.
Vi kommer inte hit så ofta som jag vill.
- Hur länge är ni här? - Vi åker imorgon.
Jag kommer att vara här mer snart.
- Det skålar vi på. - Ja.
- Huset bjuder. - Jag gillar dig redan.
För att träffas mer.
Jag jobbar på det. Skål.
Man ser på nyheterna.
Det handlar alltid om andra, och plötsligt är man en del av rubriken.
Hoppas det ordnar sig.
Vi får hoppas att vi inte är nästa Mascot Towers. Se hur det gick.
Säg till när du vet, så hjälper vi dig så mycket vi kan.
Tack. Ni har redan hjälpt till med depositionen.
Jag ber inte om mer.
Man förväntar sig aldrig att ens enda tillgång...
Jobbet hjälper inte.
Jag missade en stor deadline på grund av allt.
De är inte glada.
- De måste förstå. - En del av mig vill skippa jobbet ändå.
- Inget hem och inget jobb? - Jag känner mig fast.
Tja, ur askan i elden.
- Gör inget impulsivt. - Jag behöver inga råd.
- Jag säger det bara. - Jag med,
det vore ett jäkligt idiotiskt drag.
Förlåt.
Din mamma har gjort mig känslig för förhastade beslut.
Hon fick ett infall.
Allvarligt?
Borde inte vara det.
Men kan bli.
Är ni redo för en film?
Killkvällar är inte vad de brukade vara.
Jag vet.
Och förutom alla dessa femtio sliskiga nyanser
som de här kan antyda, bidrar de även till att klargöra en sak.
Hushållskravens fluffiga handbojor,
ögonbindeln över vår världsbild,
begränsningen av vår röst,
samtidigt som vi objektifieras. Det var det gamla sättet.
Det nya?
Bind honom.
Bakbind honom.
Objektifiera honom, och låt honom gå runt i våra skor en natt.
- Bokstavligen, om han är kinky nog. - Heja, Donna!
Ja!
När du släppt loss honom kan du viska i hans öra:
"Nu vet du varför vi vill ha vår befrielse."
- Lustbefrielsen, mina damer. - Ja!
Ha en jäkligt sexig stund och framför ett politiskt budskap.
Fyll på, och kom och köp.
Jag är på. Ursäkta mig.
Ska du köpa nåt till Dave?
Jag kanske handlar och sparar till senare.
- Vänta tills du kommer hem. Bra tänkt. - Ja.
Hör på, Cassie. Skulle du ha nåt emot om Ruby stannade ett tag?
Hon behöver inte övertalas. Du får säga nej.
Hon får gärna bo hos oss. Om det hjälper.
- Har du märkt av spänningen? - Jag ville inte fråga.
Vi måste bara prata igenom det.
Men vi tycker olika i en stor fråga.
Och vi behöver inte Rubes åsikter.
Vad som än fungerar. Vad tycker Dave?
Han håller säkert med. Jag bestämde själv.
Förhoppningsvis ordnar vi det, och kan återkomma och stötta er.
Är det vad det handlar om? Att vara här mer?
Väldigt mycket mer.
När lamporna hemma blinkar kan det vara ett litet problem,
eller nåt allvarligt. Det finns bara ett sätt att reda ut det.
Hälsa på morfar.
Jag ska försöka klämma in honom. Skämtar bara.
- Vi kommer att vara upptagna, eller hur? - Vi ska roa oss.
Ruby i alla fall.
- Töntigt, pappa. - Jag vet.
Ni kan också stanna.
Vi behöver lite tid med varann.
Lustbefrielsen! Du köpte nåt, va?
Det räcker. Vi ses nästa helg.
- Älskar dig, mamma. Ses, pappa! - Vi ses.
Se till att hon uppför sig.
- Och du vilar. - Hej då.
Din pappa nämnde ditt jobb. Inga förhastade beslut.
Kör försiktigt. Vad det än är, lös det, okej?
- Älskar dig. - Älskar dig.
Älskar dig också, lille man. Låt inte Ruby vilseleda dig.
- Jag leder henne. - Bra, grabben.
- Hej då. - Hej då.
- Okej. - Hej då!
Hej då!
- Det där har vi inte i Buradeena. - Låt oss njuta av åkturen.
- Fem timmar utan att prata om det? - Vi får se. Det är din uppfattning.
- Min gör sig bättre hemma. - Visst.
- Pappa? - Jepp.
- Hej då! - Okej. Edward.
Ska vi planera vårt schema?
- Konstgalleri. - De har en konstutställning en bit bort.
- Vill ni gå och kolla? - Ja!
- Nåt är fel. - Ja.
Mamma antydde för Cassie att hon vill flytta hit.
- Tillbaka hit? - Ja?
De älskar Buradeena.
- Pappa gör det. - Det gör hon också.
Gör hon inte det?
Du kan inte åka förrän du har träffat mamma.
- Hon kommer inte, pappa. - Så klart hon gör.
Synd att hon missade Kung Pao-kycklingen.
- Nej, rusa inte iväg. - Pappa, förlåt, vi ska...
Vi vill undvika köerna.
Men vi kommer tillbaka. Och Ruby kommer och hälsar på.
Ruby?
Just det. Ruby.
Vi ses nästa helg.
- Kör försiktigt, unge man. - Visst, Ted.
Vi ses i morgon.
Jag kommer att sakna dig.
- Varför blir du så upprörd nu? - Har alltid blivit det.
Inte så här. Du har klarat det i åratal. Varför nu?
Han vill bara umgås mer med oss utanför det här stället.
Mer du än han, tror jag.
Allt han kom ihåg var Kung Pao-kycklingen.
Läkarna har sagt att du inte ska binda upp ditt liv kring honom.
- Han är min far. - Han minns inte om du varit här.
- Förlåt, det är sant. - Jo, om jag var här mer.
Jag vill inte att våra barn glömmer oss!
Det där var överdrivet.
Vi glider isär som familj, Dave.
Ska jag köra?
Jag försökte ge Nathan råd, men han avböjde.
Artigt men bestämt.
Vet du att jag träffade Cassies bästa vän för första gången igår?
Hennes bästa vän,
som jobbar med vår son, och vi har inte träffats förrän nu.
- Vi är inte delaktiga i deras liv. - Vi har vårt liv.
De har sina. Det är så familjer är. Så är det bara. Igen, varför nu?
För att förutom pappa,
har Cassie och Ben förlorat ett barn,
och jag vill stötta henne när de försöker igen.
Nathan och Edward är hemlösa.
Det måste finnas bättre skolor åt Ruby. Till att börja med.
Man måste inte bo hos sina barn för att vara en bra förälder.
Du sätter en stad vi har bott i några år före familjen.
Du frågar: "Varför nu?" Jag: "Varför?"
- Jag har mina skäl. - Som är?
- Vi tar det i Buradeena. - Varför inte nu?
Du har klargjort din ståndpunkt här, jag klargör min där.
Elektriciteten är överallt.
Tyst.
Tills gnistor flyger.
Farväl, Akropolis! Bli kolsyrad är tillbaks!
Är det så många greker här att
känguruerna talar grekiska?
Det är sant.
Vem visste att alla stora aussie-surfare är greker?
Just det. Alla världsmästare
i Australien är de mästare för de blir alla kolsyrade.
- Superkul. - Jepp.
Hur är det att ha alla följare?
Man vänjer sig. Det är jättebra.
Tänkte väl det.
Säg till Nathan och Cassie att vi hörs senare.
Jobbar Ben hela dan?
- Såvitt jag vet. - Okej.
Ha så kul på konst...vad det nu är.
- Vi ses, Rubes. - Vi ses, Carbo.
- Kul att se dig. - Dig med.
Mina verk är inte obetydliga, om jag får säga det själv.
Jag gillar det jättemycket. Titta på det här.
Då så. Kom igen, Ed. Vi ska kolla konst.
Du har god smak.
Alla de här är äkta Whiteman.
Du har bra penseldrag.
Din dotter är beundransvärt klok.
Syster.
Ett barn sent i livet.
Ofta klokare än sin ålder. Hitskickade hit för att lära oss visdomar.
Tusen dollar, 950 dollar för dig.
- Okej. - Varje syster behöver en generös bror.
Tja, varje bror behöver pengar för att vara generös, och...tyvärr.
Ekonomiskt strandsatt. Jag kan relatera till det.
- Målar du... - Ruby.
Charles. Enchanté.
Mitt senaste verk gjorde skandal på skolutställningen.
Mitt intresse är väckt.
Vi fortsätter.
Du, Eddie!
Konst är tråkigt!
Du kan inte bara rusa iväg, okej?
Kom nu.
Försöker du para ihop oss?
Han är för nere för att ens lägga märke till dig.
Helt klart. Det var hans fjärde kommentar om att vara pank.
Hans hus rasar samman.
Du tjatar inte om ditt problem.
Att vara pank är lättare att konversera om än ett missfall.
- Jag är trött på mina problem. - Nu går vi.
- Vart? - Hem.
Jag har en stor målning att göra.
Sätt fart, Eddie. Kom.
Hennes nya bästis, Charles, kommenterade nonchalant
att han vill se hennes verk. Snacka om lättlurad.
Det är lugnt, Rubes. Vi går hit nästa lördag.
Han är här i morgon. Kom igen.
Jag borde ta provision.
Pengarna igen.
Sympati.
- Hem ljuva hem. - Inte diskret, Dave.
Behåll leendet, även om det är torrt.
Visst. Du, jag vill inte bråka.
Inte jag heller. Därför är jag glad att vi är hemma för att visa
varför jag vill stanna. Lyssna på mig.
- Jag lovar inget. - Lyssna bara.
Perfekt tajming. Jag har fixat er strömbrytare.
Som Dave har tänkt göra sen jul?
- Man kan inte stressa med sånt. - Tack så mycket.
- Var är Rubes? - Hon ska stanna en vecka till.
Se upp, Sydney. Cyklonen Rubes.
- Jag ska ta hojen, om du... - Senare, kanske.
Arbetsorderna ligger på skrivbordet. Allt är fixat.
Tack för att du höll koll.
- Jag har fått mina tentamensresultat. - Hur gick det?
Chefen blir nog nöjd.
Bra för honom.
Drygt tre år, så är han färdigutbildad.
Jag tänker inte svika honom.
Kan inte utbildningen flyttas över till,
jag vet inte, Stan Bridgeman?
Stan Brightman tar inte in lärlingar.
- Nån annan då. - Jag är den enda i närheten.
- Han kan följa med oss. - Han drog från stan,
han vill inte tillbaka. Din pappa hjälpte mig då jag var i hans ålder,
annars vet jag inte var jag hade hamnat. Jag för det bara vidare.
Dina egna barn har problem.
De är i trettioårsåldern, Jules.
Vi dumpar de här och tar en fika.
Vilken överraskning!
Till och med personalen äter här.
- Välkommen tillbaka. - Tack.
Alla är inte oense med Ruby.
Perfekt tajming.
Alla är inte bondlurkar.
- Kom du hit direkt? - Det vanliga, tack.
Sätt dig.
- Förklädet är redo när du är det. - Tack.
Om poängen är att hon kommer sakna mig...
Det var en poäng. Här är den viktigaste.
Kolla priserna.
Vi kommer inte kunna sälja vårt hus och köpa nåt annat än ett kyffe i Sydney.
- Särskilt om vi måste hjälpa Nathan. - Vi hittar nåt.
Vi blir belånade upp över öronen.
Vill du ha skulder igen, i vår ålder?
Kan vi åtminstone titta?
Vi kan ta av våra besparingar.
Där försvinner tryggheten.
Jag ska börja googla priser.
Lycka till.
Jag hör Ruby: "Jag tänker inte bo här."
Och skolorna är inte bättre i de få områden vi kan ha råd med.
- Du antar det. - Du önsketänker.
- Om vi letar ordentligt. - Lycka till.
Stick huvudet i sanden.
Visst.
Okej.
Varsågod, Picasso.
Tack.
Många hundar häromkring?
Du tar inte med hundbajs imorgon.
Jag kan inte visa Charles utan det.
Ta en burk och hämta lite.
Stanna.
Varje stor konstnär är missförstådd. Jag gör det senare.
Jag gör den ännu mer kontroversiell.
Ses vi hemma?
Runt fyra. Jag tar med vodkan.
Utmärkt.
Jag går.
Lite spänt?
Hon förklarar säkert.
Jag måste be om en tjänst.
Bara oss emellan.
En av våra mer exotiska hemvister...
Bli kolsyrad LIVESTREAM LIVE Välkommen tillbaka, Carbo!
...för några av era favoritdjur.
Benno! Le. Du blir kolsyrad.
Måste allt streamas?
Carbo är här. Välkommen hem, Carbo!
Välkommen hem, Carbo.
Fansen gillar stora ögonblick.
Alla känner min kompis Benno och Båtklubben.
- Benno är blyg. - Jag är glad att du är tillbaka.
Men jag är ingen såpastjärna.
Våra bästa Carbo. Nästan som att bli kolsyrad.
- Men inte lika bra. - Hur många gånger har jag sagt åt dig?
Det här är ett företag. Inte en filmstudio. Ingen streaming.
- "Välkommen tillbaka, Carbo?" - Ja, det med.
"Hur var Grekland?"
Hur var Grekland?
Du skulle veta om du såg Bli kolsyrad! Vår Donna är inget fan.
Jag är ingens Donna. Och jag säger: "Ut."
Det finns integritetsproblem.
Jag tar ut en välkommen-hem-öl på terrassen. Ut nu! Schas! Gå.
- Snabba puckar. - Snabba puckar! Älskar det.
Hon gör en aldrig besviken. Kom nu, Benno.
Förlåt.
Han gör det bara för att reta mig.
Fler memes än du kan tänka dig.
Memes.
Och GIF:ar.
Memes?
- Ta det lugnt med Donna. - Fansen älskar henne.
Kom igen, "snabba puckar". Det var enormt!
Jag är influencer. Över en miljon prenumeranter.
- Jag sa att det inte skulle funka. - Du, tvivlare.
- Var är Retta? - Kedjad vid spisen, bra fru.
- Låt inte henne höra det. - Hon skulle skratta.
Folk tar livet på för stort allvar.
Jag har många följare för att jag är rolig.
- Tror du? - Annars skulle jag inte hålla på.
Hur mår Theo?
Blir mer lik sin pappa.
Stackars unge.
Och du? Mår du bra?
Vi trodde verkligen på det den här gången.
Vi gör ett nytt försök när vi får ihop pengarna.
Det måste vara tufft för Cassie.
Hon ger inte upp.
Skakad, inte rörd,
- med en citronskiva, mrs Bond. - Tack.
Skål.
Och upp med hakan.
Det har varit på gång länge.
Han älskar dig.
Jag vet. Det hindrar honom inte från att tro att det går över.
Gör det inte?
Nej.
Jag har aldrig hört er gräla.
Förhoppningsvis slipper du.
Jag ville inte att barnen skulle göra det, därför har vi väntat ut det.
Ta det lugnt.
Han kan överraska dig.
Hur menar du?
Han kanske har några idéer om hur han ska framföra sin ståndpunkt.
Man vet aldrig.
Jaså?
Det här är så gott.
Bara en till dig. Du ska vara klar i huvudet ikväll.
Var har du hojen?
Jag tog med de här.
Perfekt slut på den perfekta åkturen. Bara en, dock.
Det funkar för mig.
- Anade du inget? - Hon sa det bara i sängen.
Du måste ha blivit...
Det är jag fortfarande.
Jag kan bo hos en kompis, hålla mig undan när ni reder ut det.
Det är okej att du bor där.
Ni får lättare att bråka.
Hoppas vi inte gör det.
Det har sina poänger.
- Bli-sams-sex. - Oj.
- Det är bäst. - Säger den erfarna.
Jag började tidigt.
Allvarligt.
Jag kan bo hos en vän, okej?
Tar lite grejer och drar.
- Är på jobbet på måndag. - Tack, kompis.
Tänk om hon inte ändrar sig?
Hon måste göra det.
Om hon inte gör det?
Jag vet inte.
Jag gjorde en målning av världen i skolan.
Den här är bättre. Djur gör folk sentimentala.
- Tänk dig den med bajs på. - Var är Julie?
De har åkt hem ett tag.
De var här, minns du?
Men hon ser ut som Ruby.
Jag är Ruby, morfar.
Men Ruby kommer med dem.
Vanligtvis, ja.
De har gett mig ledigt ett tag.
Jag ska visa den för Charles i morgon.
Charles Whiteman. Inte Blackman.
- Han är berömd, och död. - Du pratar för mycket.
Var är Julie? Ruby kommer med Julie, så vem är hon?
Det är Ruby, morfar. Men vi ska gå nu,
vi säger till mamma att du saknade henne.
Bajs? Vad är det för en liten flicka att prata om?
- Förlåt. Jag ville bara visa dig. - Låt bli.
Din mamma borde tvätta din mun med tvål,
fröken Ful-i-mun!
Såja, morfar.
Det är bra.
Tänk om jag fått känna honom när han var normal.
Det gjorde du.
Du var för liten för att minnas.
Du skulle ha sett honom med dig när du var liten.
Jag har bara träffat en ledsen gammal man.
Jag får tro på dig om resten.
Han var den bäste morfadern.
Jag tror dig.
Jag trodde att min målning skulle muntra upp honom.
Jag vet.
Mamma gråter mycket när hon varit här.
Hon försöker dölja det.
Ja.
Du växer upp, kompis.
Jag försöker.
Tessa!
Paddo! Bra att du kom.
- Jag antar det. - Övertalade han dig med?
Han berättade. Jag tänkte att du behövde hjälp.
Snällt av dig. Ställ den där.
Vad tror du?
Tja...
Jag brukar vara bättre på att förutse sånt här.
Jag skulle sakna dem.
Jättemycket.
Vi får hoppas att lite romantik hjälper.
Ja, hoppas det.
- Jag har ingen lust att umgås. - Vem sa det?
- Att äta ute är att umgås. - Inte alltid. Kom igen.
Okej.
- Känner du. Lugnet. - Sluta.
Vädret kunde inte vara bättre.
Där var vår signal för att dra härifrån.
Jag har nog sett det här i en film.
Det finns inga originella idéer i romantiska komedier.
Min mormors lägenhet är ledig, om de flyttar.
Jag behöver den inte.
Mrs R ändrar sig.
Oroa dig inte.
Vad...
Du får se.
Det är lätt att tappa bort romantiken.
Välkommen till romantik.
Det får du inte i Sydney.
Det är vackert.
Det här är vackert.
Ämnet är nu förbjudet för ikväll.
Jag älskar dig.
- Ska vi? - Ja.
Vi kan fortfarande.
Ja, det kan vi.
Och det försvinner inte.
Nej.
Det är lätt att må bra i efterglöden.
Inte lika lätt i skumtimmen.
Och det krävs lite ansträngning när man är i skuggorna.
Min pappa Min hjälte
Det är kul med barnen här.
Aldrig en tråkig stund.
Det blir det inte med våra heller.
Godnatt.
Och när man börjar undra
vad det kalla dagsljuset ska föra med sig...
Du är snabb, Rubes.
Carbo väntar.
Hennes iver borde tappas på flaska.
- Vi kunde tjäna en förmögenhet. - Jag är först i kön.
Jag vet. Förlåt. Deppigt.
- Där är han! Carbo! - Hej, Rubes.
- Hej! - Jag ska göra reklam för Charlie.
- Charles. - Bäst att jag får det rätt.
Retta. Välkommen hem.
Det är kul att se dig.
- Hej. - Hej.
- Berätta om Grekland. - Jag ska.
- Hur mår du, Theo? - Kolsyrad!
- Det kan jag tro. - Han växer.
Han blir mer lik sin pappa för var dag.
Carbo streamar i hela världen.
Jag ska göra dig berömd, Charles.
Från din mun till Guds öra.
- Jag gillar det. Är du redo? - Jepp.
Jag kör introt. Retta. Min biträdande chef.
Och största fan.
- Den enda jag kysser. - Det hoppas jag.
Okej. Och...
Om...
Tre, två, ett, tagning.
Vi streamar live här idag
med Sydneys alldeles egen miljökatastrofkonstnär, Ruby Rafter.
Hon censurerades i skolan och idag ska hon visa sitt arbete
för den världsberömda konstnären, Charles Whiteman.
Visa målningen, agapi mou.
Den heter: "Giriga gamla män, stackars isbjörnar."
Kör hårt, Rubes.
De svälter på smältande is för att politikerna vägrar se sanningen.
Titeln ändras när jag lägger till det här och kör 3D. Närbild.
Djupt i skiten.
Hamnar vi om vi inte förändras.
Konsten att protestera. Bravo, Ruby!
Därför censurerades jag i skolan!
Ni hörde. Censurerad. Få det att trenda.
Förändring börjar med oss!
Ja!
Ja, det gör det! Ja.
Det börjar med oss själva.
Jag slutar i morgon.
Du hann före oss.
Tack, Tessa. Snällt av dig.
- Vi borde ha gjort det igår kväll. - Det hade varit romantiskt.
Höll sig maten varm?
- Japp. - Ni fick till det.
Ja.
Men?
God morgon, Dave.
Hej, Deb. Vad kan jag göra för dig?
Är Paddo vaken? Vet du det?
Han är faktiskt inte här.
- Han skulle bo hos en kompis. - Nej, vi släppte av honom igår kväll.
- Det visste jag inte. - Ja. Det var en fest.
Han var inte på humör.
Ska ni flytta?
Min kusin och jag ska fiska. Det kanske kan muntra upp honom.
Kan jag prata med honom först?
Ja, naturligtvis.
Det angår inte mig. Du måste göra det du måste.
Du är en del av företaget.
Och du är en bra kompis.
Om du måste åka, så måste du.
Jag ska klä på mig och dra.
Vi har inte bestämt oss. Bara så att du vet.
Min mamma säger alltid att man ska sätta sig på en tyst plats
och lyssna på sina instinkter.
Klok kvinna.
Det är hon.
Dave hade en medelålderskris för sex år sen.
Det här kanske är min.
Medelålders och kris, jag fattar.
Vad var din?
- Du behöver inte veta. - Jo, gärna.
Det kan ge mig perspektiv.
Jag stod i ett kök...
...omgiven av krossat glas.
Jag hade kastat bästa kristallglasen för att hindra min man.
Han var i strumplästen, och kunde inte hoppa på mig utan att skada sig.
Han tog på sig skorna, för att komma tillbaka
och slå skiten ur mig. Och plötsligt tänkte jag:
"Jag tänker inte ta det längre."
Jag gick bokstavligen över krossat glas för att lämna honom.
Jag visste inte.
Jag har aldrig sagt nåt.
Det får "Jag är frustrerad i Buradeena" att låta lamt.
Alla har sin brytpunkt.
Sin egen. Det gör den giltig.
Vad händer nu?
Jag säger till Dave.
Att du är redo att åka.
Ja.
Var rädd om glasen.
Jag ska göra mitt bästa.
Vi kan inte skjuta upp det.
Nej.
Jag åker.
Jag stannar.
Okej.
Barnen behöver oss, Dave. Våra barn.
Och jag saknar dem.
Buradeena var underbart en tid.
Den tiden är slut.
Alla praktiska saker går att ordna.
Att ignorera praktiska saker är lättare sagt än gjort.
Bortsett från det...
Jag gillar mig som Dave Rafter.
Jag har hittat honom här, och det får mig att må bra.
Jag skickades hit och dit som barn.
Sen träffades vi och vi blev Dave och Julie.
Sen kom barnen,
och vi blev Rafters.
Och det var jättebra...
...under en tid.
Vi drog ut på vägen för att hitta det igen och det var kul ett tag.
Och sen kom vi hit.
Det är här...
...som jag har fått vara Dave Rafter.
Varför måste jag ge upp det för att vara en bra pappa eller make?
Vill du utforska, så åker du.
Jag hoppas du hittar Julie Rafter på vägen.
Inte bara en mamma, dotter eller fru.
Utan hon.
Julie.
För mig är åka tillbaka...
...att gå bakåt.
Okej.
Säger du hej då från mig?
Ja.
Hur hamnade vi här?
Ingen aning.
Men här är vi.
Ja.
Ringer vi?
Varje dag.
Trettiofem år.
Jävligt underbara såna.
- Ta hand om dig. - Ja. Du också.
Hälsa ungarna.
- Jag ringer och förvarnar dem. - De ska inte få välja sida.
Lycka till med Rubes.
Visst.
Hej då.
Liv och elektricitet.
Överbelastas kretsen, så går alla säkringar.
Och du står...
...i mörkret.
Undertexter: Monika Andersson
Kreativ ledare Bachar Haj Bakir