Familia Rafter
Curentul electric. Nu-l vezi. Nu-i simți mirosul. Dar știi că e acolo.
- Ce e asta? - O schiță.
A ce?
Un urs polar. Am pus caca pe un tablou pentru ca lumea să protesteze.
Scârbos!
Te face să te simți în siguranță, la adăpost, la căldură...
Până nu mai e cazul.
Sigur nu vrei să te duc cu mașina?
Nu, am comandat un taxi.
- Nu pune acuarele pe covor. - Nici nu pictez.
Când pictezi, să nu pătezi. Cassie are destule pe cap.
Un scurtcircuit, fără niciun avertisment. Sare siguranța și pam!
Eu de ce nu pot veni?
- Pentru că e seara fetelor. - Sunt fată.
Și prea tânără.
- Facem și una a băieților aici. - Diseară o să am sexualitate fluidă.
- Ce înseamnă? - O să afli mai târziu.
- Când reușești să aprinzi luminile... - Sau nu.
Întotdeauna e o ușurare.
Donna vinde chestii sexy.
Destul!
A venit taxiul.
- Rezistența. - Poate să aștepte?
- Nicio problemă. - Generează căldură.
La asta folosește variatorul.
Controlează rezistența cu un reostat.
- Bine, Nathan. - În regulă.
Ți-ai luat geanta, cheile, cardurile de credit?
N-o să cumpăr.
- Dar tu, mamă? - Niciodată să nu spui „niciodată”.
- Mersi, Dave. - E bine să fii puțin de folos.
- Ar fi bine să fii de mai mult folos. - Să mergem înainte să mă răzgândesc.
- Nu cumpăr nimic ce nu pot proba. - Distracție plăcută!
- Pa! - Care-i treaba?
- Cum adică? - Tu și mama.
Nimic.
Ce-i cu tine și cu mama?
Păcat că viața nu vine la pachet cu un reostat.
- Uau! - Doamne, unde suntem?
Uită-te la Donna.
- Iată-vă. Ambele, superbe! - Uită-te la tine!
Cum te simți?
E plăcut să mă gândesc la altceva o seară.
Puteți încerca oricând din nou.
Da.
Nu e chiar Asociația Femeilor Fermiere, nu-i așa?
Unele ar fi entuziasmate.
- Ar trebui să organizezi și în Buradeena. - Și multe n-ar fi.
O băutură, cred.
Uite o colegă de la cursul de step!
Stella, ai venit, fată curajoasă!
Cu Donna zâmbești garantat.
Da. Mi-e dor de ea.
Nu, o ai pe Tessa.
Da. Eu și Donna avem un trecut.
Uite-o și pe Donna mea.
Anna, Julie. Julie, Anna, mama lui Ben.
Tu ești faimoasa Anna despre care am auzit atât de multe.
Nu pot să cred că ne cunoaștem abia acum!
Nu ajungem în oraș pe cât de des mi-ar plăcea.
- Cât stați de data asta? - Plecăm mâine.
Sper să fiu prin preajmă mai mult în viitor.
- Să bem pentru asta. - Da.
- Din partea casei. - Deja te plac.
Ca să ne vedem mai des.
Lucrez la asta. Noroc!
Te uiți la știri.
Mereu e vorba despre alții, apoi, brusc, apari pe prima pagină.
Sper să se rezolve în curând.
Să sperăm că nu suntem următoarele Turnuri Mascot. Uite cum au ajuns!
Anunță-ne când afli și te ajutăm cum putem.
Mersi. M-ați ajutat deja cu avansul.
Nu cer mai mult.
Doar că niciodată nu te aștepți ca singurul tău bun să...
Munca nu ajută.
Am ratat un termen-limită important din cauza situației.
Nu-s prea mulțumiți.
- Trebuie să înțeleagă. - O parte din mine vrea să piardă jobul.
- Fără casă și fără slujbă? - Mă simt blocat.
Nu sări din lac în puț.
- Nu reacționa impulsiv. - N-am nevoie de sfaturi, tată.
- Ziceam și eu. - Și eu, la fel.
Că ar fi o mișcare al naibii de prostească.
Îmi pare rău.
Mama ta m-a făcut sensibil la decizii pripite.
A avut o idee.
Ceva serios?
N-ar trebui să fie.
Ar putea fi.
Aveți chef de un film?
Serile băieților nu mai sunt ca pe vremuri.
Mie-mi spui?
Dincolo de cele cincizeci de umbre ale lui Grey
pe care acestea le-ar putea sugera, mă ajută să exprim ceva.
Cătușele pufoase ale așteptărilor casnice,
perdeaua peste viziunea noastră asupra lumii,
restricționarea vocii noastre,
de parcă am fi niște obiecte... Asta era vechea modalitate.
Cea nouă?
Leagă-l pe el.
Leagă-l bine.
Tratează-l pe el ca pe un obiect și lasă-l să fie în locul nostru o seară.
- La propriu, dacă acceptă. - Hai, Donna!
Da!
Odată ce l-ai eliberat, șoptește-i la ureche:
„Acum știi de ce ne dorim eliberarea.”
- Eliberare neînfrânată, doamnelor. - Da!
Piperați lucrurile și faceți și o declarație politică.
Acum, umpleți paharul și veniți să cumpărați.
E rândul meu. Mă scuzați.
Îi cumperi ceva lui Dave?
Da, aș putea face provizii pentru mai târziu.
- Așteaptă s-ajungi acasă. Bună alegere. - Da.
Ascultă, Cassie. Te-ai supăra dacă Ruby ar mai rămâne puțin?
Ea n-are nevoie să fie convinsă. Și poți să refuzi.
Ne-am bucura să stea la noi. Dacă ajută.
- Ai observat tensiunea? - N-am vrut să întreb.
Trebuie doar să lămurim lucrurile.
Suntem de păreri diferite într-o chestiune majoră.
Și nu vrem ca Rubes să aibă un cuvânt de spus.
Orice funcționează. Dave ce crede?
Sunt sigur că o să fie de acord. Și eu doar ce m-am decis.
Sperăm să rezolvăm și să ne întoarcem să vă susținem.
Despre asta e vorba? Să stați aici mai mult?
Mult mai mult.
Când luminile din casă încep să pâlpâie, ar putea fi o chestiune minoră
sau una gravă. Există o singură cale de a afla.
Să treci pe la bunicul.
O să mă străduiesc să-mi fac timp. Glumesc.
- Totuși, o să fim ocupate, nu? - O să colorăm orașul în roșu.
Mai degrabă în rubiniu.
- Slăbuț, tată. - Știu.
Ai putea să rămâi și tu.
Avem puțin timp personal post-aniversare.
Eliberare neînfrânată! Ai cumpărat ceva, nu?
Gata cu asta. Ne vedem peste o săptămână!
- Te iubesc, mamă. Pe curând, tată! - Pe curând!
Ai grijă să se poarte frumos.
- Iar tu odihnește-te. - Pa!
Tata mi-a zis despre slujbă, fără decizii pripite.
Drum bun! Orice ar fi, rezolvă.
- Te iubesc. - Te iubesc.
Și pe tine, micuțule! N-o lăsa pe Ruby să te ducă pe căi greșite.
- Eu o duc pe ea. - Bravo ție, puștiule!
- Pa! - Pa!
- Bine. - Pa!
Pa!
- Asta nu avem în Buradeena. - Hai să ne bucurăm de drum.
- Cinci ore fără să vorbim despre asta? - Vedem cum merge. S-auzim argumentul tău.
- Eu îl formulez mai bine acasă. - Bine.
- Tată? - Da.
- Pa! - Bine. Edward.
Ne facem programul?
- Galerie de artă. - E în josul străzii, în fiecare weekend.
- Vrei să mergem să vedem? - Da!
- Ceva nu e în regulă. - Da.
Mama i-a sugerat lui Cassie că vrea să se mute înapoi.
- Aici? - Da.
Le place în Buradeena.
- Lui tata. - Și ei.
Nu-i așa?
Nu poți să pleci până n-o vezi pe mama ta.
- N-o să vină, tată. - Ba sigur că da.
Păcat că a ratat puiul Kung Pao!
- N-o șterge. - Tată, îmi pare rău, noi...
Trebuie să evităm aglomerația.
Dar ne întoarcem. Da? O să te viziteze și Ruby.
Ruby?
Da. Ruby.
Ne vedem weekendul viitor!
- Condu cu grijă, tinere. - Sigur că da, Ted.
Ne vedem mâine!
O să-mi fie dor de tine.
- De ce te întristează brusc? - Mereu m-a întristat.
Nu așa. Ai făcut față foarte bine ani de zile. De ce acum?
Vrea doar să petreacă mai mult timp cu noi în altă parte.
Mai degrabă tu vrei, se pare.
Și-a amintit doar puiul Kung Pao.
De câte ori ți-au zis doctorii că n-are rost să-ți legi viața de el?
- E tatăl meu. - Nu-și amintește dacă ai fost aici.
- Îmi pare rău, e adevărat. - Și-ar aminti, dacă aș veni mai des.
Poate că nu vreau să ne uite copiii noștri!
Asta-i o exagerare.
Suntem în derivă ca familie, Dave.
Vrei să conduc eu?
Am încercat să-i dau sfaturi lui Nathan, dar m-a respins.
Amabil, dar ferm.
Am cunoscut-o abia aseară pe cea mai bună prietenă a lui Cassie.
Cea mai bun prietenă a ei,
care lucrează cu fiul nostru, și am cunoscut-o după ani de zile.
- Suntem la marginea vieții lor. - Avem viața noastră.
Ei o au pe a lor. Așa e-n familii, așa a fost mereu. Iarăși, de ce acum?
În afară de tata,
Cassie și Ben au pierdut încă un copil.
Vreau să fiu acolo s-o susțin când încearcă din nou.
Nathan și Edward nu au casă.
Și sigur sunt școli mai bune pentru Ruby. E bine, pentru început?
Nu trebuie să le sufli în ceafă copiilor ca să fii părinte bun.
Pui un oraș în care locuim de câțiva ani mai presus de familie.
Mă întrebi: „De ce acum?” Eu întreb: „De ce?”
- Am motivele mele. - Care?
- În Buradeena. - De ce nu acum?
Ție ți-e ușor să te exprimi aici, mie mi-e mai ușor acolo.
Electricitate peste tot.
În tăcere.
Până când zboară scântei.
Adio, Acropole! Casa live-ului Carbogazifică-te!
Sunt atât de mulți greci aici,
încât chiar și cangurii vorbesc greaca?
Poveste adevărată.
Cine știa că toți marii surferi australieni sunt greci?
Exact. Toți campionii lumii
din Australia au succes fiindcă se carbogazifică.
- Ești în mare formă. - Da.
Cum e să ai atâția urmăritori?
Te obișnuiești. E grozav.
Mă gândeam eu!
Spune-le lui Nathan și lui Cassie că ne auzim mai târziu.
Ben lucrează toată ziua?
- Din câte știu eu, da. - Bine. Atunci,
distracție plăcută la... chestia cu artă.
- Pa, Rubes! - Pa, Carbo!
- Yassou, mă bucur să te văd. - Și eu.
Eforturile mele nu sunt nesemnificative, dacă pot spune asta.
Îmi place foarte tare. Veniți să vedeți!
Așa. Haide, Ed. Avem niște artă.
Ai gusturi bune.
Toate astea sunt tablouri Whiteman originale.
Ai tehnică bună.
Fiica voastră arată o precocitate admirabilă.
Sora.
Copil făcut la bătrânețe.
Deseori, înțelepți pentru vârsta lor. Trimiși aici să ne învețe lecții.
O mie de dolari, 950 pentru tine.
- Bine. - Un frate generos pentru fiecare soră.
Un frate are nevoie de bani ca să fie generos și... nu e cazul.
Dificultăți financiare. Sună cunoscut.
- Pictezi... - Ruby.
Charles.
Ultima mea lucrare a iscat un scandal la expoziția școlară.
Sunt din ce în ce mai intrigat.
Noi mergem mai departe.
Hei, Eddie!
Arta e plictisitoare!
Amice, nu poți s-o ștergi așa, bine?
Haide.
Nu încerci să ne cuplezi?
Nici vorbă! E prea deprimat să te observe.
Absolut. A fost al patrulea lui comentariu despre lipsa de bani.
E adevărat că clădirea lui se prăbușește.
Tu nu vorbești întruna despre problema ta.
E mai ușor să aduci vorba despre bani decât despre un avort spontan.
- Și-s sătulă de problemele mele. - Să plecăm!
- Unde? - Acasă.
Am niște tablouri serioase de făcut.
Mișcă-te, Eddie. Haide.
Noul ei cel mai bun prieten, Charles, a comentat în treacăt
că ar vrea să-i vadă munca. Crede că tot ce zboară se mănâncă.
Rubes, nu te grăbi. Ne întoarcem sâmbăta viitoare.
E aici mâine. Haide!
Ar trebui să cer comision.
Tot despre bani!
Puțină milă.
- Casă, dulce casă. - Nu e prea subtil, Dave.
Păstrează-ți zâmbetul, oricât de fad e.
O să încerc. Uite, nu vreau să mă cert.
Nici eu. De-asta mă bucur că suntem acasă, ca să-ți arăt, nu să-ți spun,
de ce vreau să rămân. Fă-mi pe plac.
- Nu-ți garantez nimic. - Vreau doar să mă asculți.
Sincronizare perfectă. V-am reparat întrerupătorul.
Dave voia să facă asta... de când, de la Crăciun?
- Nu poți grăbi lucrurile astea. - Mulțumesc, apreciez.
- Unde e Rubes? - I-am dat o săptămână de libertate.
Ai grijă, Sydney! Ciclonul Rubes.
- Iau motorul, dacă cumva... - Mai târziu, poate.
Fișele sunt pe biroul tău și totul e rezolvat.
Mersi că ne-ai ținut locul.
- Împreună cu rezultatele examenului. - Hei! Nu așa repede. Cum a mers?
Cred că șeful o să fie încântat.
Bravo lui!
Peste trei ani și un pic o să se califice.
N-o să-l dezamăgesc.
Nu și-ar putea transfera ucenicia...
nu știu, la Stan Bridgeman?
Stan Brightman nu ia ucenici.
- Atunci, la altcineva. - Sunt singurul pe o rază de 100 km.
- Ar putea veni cu noi. - A fugit din oraș,
nu vrea să se întoarcă. La vârsta lui, dacă tatăl tău nu m-ar fi ajutat,
nu știu cum aș fi ajuns. Se numește „s-o dai mai departe”.
Propriii tăi copii au griji.
Au peste 30 de ani, Jules.
Hai să lăsăm astea și să mergem la o cafea.
Ce surpriză!
Un restaurant e bun dacă angajații mănâncă acolo.
- Bine ai revenit, Julie. - Mersi.
Nu toată lumea o dezaprobă pe Ruby.
Ai spus-o la fix!
Nu sunt toți țărani.
- Abia așteptai să saluți? - Ca de obicei, mersi.
Ia loc.
- Șorțul tău e gata oricând vrei. - Mersi.
Dacă ideea e că o să-i lipsesc, și ea o să-mi lipsească.
Asta era una dintre idei. Principala e asta.
Uită-te la prețuri.
Casa de aici nu valorează mai mult decât o văgăună în Sydney.
- Mai ales dacă îl ajutăm pe Nathan. - Găsim noi ceva.
Nu fără o ipotecă pe cap.
Vrei să avem iarăși datorii, la vârsta noastră?
Putem măcar să ne uităm?
Am putea intra puțin în economii.
S-a zis cu banii pentru zile negre.
Încep să caut niște prețuri.
Succes!
O și aud pe Ruby: „Nu locuiesc în văgăuna asta.”
Iar școlile din zonele pe care ni le permitem nu sunt mai bune.
- Presupui. - Tu speri.
- Dacă o să căutăm îndeajuns... - N-ai decât.
Bagă-ți capul în nisip.
Bine.
Poftim, Picasso.
Mersi.
Sunt mulți câini pe aici?
Nu duci caca de câine mâine.
Nu pot să-i arăt lui Charles fără.
Ia un recipient, fă rost.
Rămâi.
Toți marii artiști sunt neînțeleși. O fac eu mai târziu.
O să-l fac și mai controversat.
Ne vedem acasă?
Pe la 16.00. Aduc vodca.
Excelent.
Merg pe jos.
Puțină tensiune?
O să-ți explice ea.
Am nevoie de o favoare.
Să rămână între noi.
Unul dintre habitatele noastre exotice...
CARBOGAZIFICĂ-TE LIVESTREAM LIVE - 6.3K BINE AI REVENIT, CARBO!
GRECIA TE PRINDE BINE, CARBO! @CARBONATEDLONGBLACK
... pentru o parte din fauna ta favorită.
SALUTĂRI DIN BRAZILIA! - @AVNDLHGHTSBR
Benno! Zâmbește. Apari în live.
Totul trebuie să fie transmis în direct?
Carbo se întoarce. Bine ai revenit, Carbo!
Bine ai revenit, Carbo!
Fanilor le plac momentele importante.
Îl cunoașteți pe amicul meu, Benno, și Clubul Barca.
- Benno e tipul timid. - Amice, mă bucur că te-ai întors.
Dar nu sunt vedetă de telenovele.
Tânăr și carbogazificat. Aproape la fel de bun ca Carbogazifică-te.
- Dar nu la fel de bun, nu? - Carbo, de câte ori ți-am zis?
Asta este o afacere, nu un studio de film. Nu se transmite în direct.
- „Bine ai revenit, Carbo?” - Da, păi... și asta.
„Cum a fost în Grecia?”
Cum a fost în Grecia?
Ai ști, dacă ai urmări Carbogazifică-te! Donna a noastră nu e fan.
Nu sunt Donna nimănui. Și Donna asta spune: „Afară!”
Sunt probleme cu confidențialitatea.
O să-ți aduc o bere de bun venit pe terasă. Acum, afară! Valea! Hai.
- Repejor. - Repejor! Ador asta.
Ea nu dezamăgește niciodată. Haide, Benno.
Scuze.
O face doar ca să mă enerveze. Așa e!
Meme cât vezi cu ochii!
Meme.
Și GIF-uri.
Meme?
- Ar trebui s-o lași mai ușor cu Donna. - Fanii o iubesc.
„Repejor”, mai știi? A avut mare succes!
Sunt influencer. Peste un milion de abonați.
- Și eu care credeam că nu iese! - Neîncrezătorule!
- Unde e Retta? - În fața aragazului, soție bună.
- N-o lăsa să audă asta. - Ea ar râde prima.
Oamenii iau viața prea în serios.
De ce am atât de mulți urmăritori? Îi fac să râdă.
- Asta crezi? - Crezi că altfel aș face-o?
Ce face Theo?
Seamănă tot mai mult cu tatăl lui.
Bietul copil!
Dar tu? Ești bine?
Chiar am crezut că va fi bine de data asta.
O să mai încercăm o dată când o să avem bani.
Trebuie să-i fie greu lui Cassie.
Nu e genul care să renunțe.
Agitat, nu amestecat,
- ... cu o felie de lămâie, dnă Bond. - Mulțumesc.
Noroc!
Și fruntea sus.
Era inevitabil.
Te iubește.
Știu. Asta nu-l oprește să presupună că o să-mi treacă.
Nu e așa?
Nu.
Nici măcar nu v-am auzit certându-vă.
Să sperăm că n-o să fie cazul.
N-am vrut să ne audă nici copiii, de-asta am așteptat momentul oportun.
Să vedem cum decurge.
Ar putea să te surprindă.
Ce vrei să spui?
Poate are câteva gânduri originale despre cum să te convingă.
Nu se știe niciodată.
Chiar?
Ce bun e!
Unul singur pentru tine. Vreau să gândești limpede diseară.
Unde-ți e motorul?
Am adus astea în schimb.
Sfârșitul perfect al călătoriei perfecte. Doar una, însă.
Mie-mi convine.
- Nu te așteptai? - Stăteam în pat și a zis, pur și simplu.
Probabil ai fost gen...
Încă sunt gen...
O să dorm la un prieten câteva zile. Vă las să lămuriți.
Ești în spate, e în regulă.
E mai ușor să te cerți dacă ești singur.
Sper să n-o facem.
Are și o parte pozitivă.
Sexul de împăcare.
- E cel mai bun. - Spune cel mai experimentat.
Hei, am început devreme.
Pe bune.
O să stau la un prieten.
Iau câteva lucruri și plec.
- Mă întorc la muncă luni. - Mulțumesc, amice.
Dacă se încăpățânează?
O să mă asigur că n-o face.
Dar dacă face asta?
Nu știu.
Am pictat globul pământesc pentru școală.
Ăsta e mai bun. Animalele sensibilizează oamenii.
- Imaginează-ți-l cu caca deasupra. - Unde e Julie?
Au plecat acasă o vreme.
Au trecut pe la tine, mai știi?
Dar ea seamănă cu Ruby.
Eu sunt Ruby, bunicule.
Dar Ruby vine cu ei.
În mod normal, da.
M-au lăsat puțin liberă.
Iau ăsta ca să i-l arăt lui Charles mâine.
Charles Whiteman. Nu Blackman.
- El e cel faimos. Oricum e mort. - Vorbești prea mult.
Unde e Julie? Ruby vine cu Julie, deci ea cine e?
E Ruby, bunicule. Dar, uite, mergem
și îi spunem mamei că o cauți.
Caca? De ce vorbește o fetiță despre așa ceva?
- Îmi pare rău. Am vrut doar să-ți arăt. - Las-o baltă.
Mama ta ar trebui să-ți spele gura cu săpun,
dră Gură Spurcată!
E în regulă, bunicule.
E în regulă.
Mi-aș dori să-l fi cunoscut când era normal.
L-ai cunoscut.
Doar că erai prea mică să-ți amintești.
Trebuia să-l fi văzut cu tine când erai bebeluș!
Eu am văzut doar un bătrân trist.
Te cred pe cuvânt în legătură cu restul.
Era cel mai bun bunic.
Sunt sigură.
Chiar am crezut că tabloul meu îl va înveseli.
Știu.
Mama plânge mult după ce îl vede.
Încearcă s-o ascundă.
Da.
Crești, puștoaico.
Încerc.
Tessa!
Paddo! Bravo ție!
- Presupun că aici e. - Te-a cooptat și pe tine?
Mi-a spus. M-am gândit că ai nevoie de ajutor.
Ești un om bun. Pune-o acolo.
Tu ce crezi?
Păi...
De obicei anticipez mai bine lucrurile astea.
Mi-ar fi dor de ei.
Foarte.
Puțin romantism. Sper să ajute.
Da, așa sper.
- Nu am chef să socializez. - Cine a spus asta?
- Masa în oraș asta înseamnă. - Nu întotdeauna. Haide.
Bine.
- Ia miroase. Seninătate. - Termină.
N-aș fi putut cere o vreme mai bună.
Da. Ăsta-i semnalul să plecăm de-aici.
Parcă am văzut asta într-un film.
Nu există idei originale într-o comedie romantică.
Apartamentul bunicii mele e liber, dacă pleacă.
N-o să fie nevoie.
Dna R o să accepte.
Nicio grijă.
Ce...
O să vezi.
E ușor să uiți de romantism, dnă Rafter.
Bun venit romantismului!
N-ai parte de așa ceva în Sydney.
E frumos.
E foarte frumos.
Subiectul e interzis în seara asta.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
- Mergem? - Da.
Nu s-a dus.
Așa e.
Și n-o să se ducă.
Nu.
E ușor să te simți bine când soarele apune.
Nu la fel de ușor după apus.
Și e nevoie de efort când ești în întuneric.
TATA - EROUL MEU
E distractiv cu copiii aici.
Nu te plictisești niciodată.
Așa o să fie și cu ai noștri.
Noapte bună.
Și când începi să te întrebi
ce va aduce lumina rece a zilei...
Mergi cam repede, Rubes.
Carbo așteaptă.
De i-am putea vinde entuziasmul!
- Am face o avere. - Aș fi primul la rând.
Știu. Îmi pare rău. Deprimant.
- Uite-l! Carbo! - Salut, Rubes.
- Bună! - I-am spus lui Charlie că-l fac cunoscut.
- Charles. - Mai bine să pronunț corect.
Retta. Bine ai venit acasă!
Mă bucur să te văd!
- Bună. - Salut.
- Zi-mi despre Grecia. - Abia aștept să-ți spun.
- Ce mai faci, micuțule Theo? - Mă carbogazific!
- Sunt sigur. - Crește.
Seamănă tot mai mult cu tatăl lui.
Carbo transmite în toată lumea.
O să te fac faimos, Charles.
Să te audă Dumnezeu!
- Îmi place asta. Bine, ești pregătită? - Da.
Fac introducerea. Retta. Asistenta mea de regie.
Și fanul numărul unu.
- Singurul fan pe care-l sărut. - Sper.
Bine. Și...
În...
Trei, doi, unu, acțiune!
Ne aflăm aici astăzi, transmițând în direct Carbogazifică-te
cu mica artistă a dezastrului ecologic din Sydney, Ruby Rafter.
A fost cenzurată la școală și a venit să-și arate lucrarea
unui artist de renume mondial, Charles Whiteman.
Pe tablou.
Se numește „Bătrâni lacomi, urși polari săraci”.
Preia tu de aici, Rubes.
Mor de foame pe gheața topită pentru că politicienii nu văd adevărul.
Titlul se schimbă când adaug asta și devine 3D. Apropie, Retta.
Adânc în caca.
Așa o să fim noi dacă nu ne schimbăm.
Arta protestului. Bravo, Ruby!
De-asta am fost cenzurată la școală!
Ați auzit-o. Cenzurată. Faceți să circule.
Schimbarea începe cu noi!
Da!
Da, așa e! Da.
Începem cu noi înșine.
Mâine îmi dau demisia.
Ne-ai luat-o înainte.
Mulțumesc, Tessa. Ce drăguț din partea ta!
- Trebuia să strângem aseară. - Chiar c-ar fi fost romantic!
Mâncarea a rămas caldă?
- Da. - Tu te-ai înfierbântat.
Da.
Dar?
Bună dimineața, Dave.
Bună, Deb. Cu ce te pot ajuta?
Știi dacă s-a trezit Paddo?
De fapt, nu e aici.
- A spus că stă la un amic. - Nu, l-am lăsat aici aseară.
- Bine, nu mi-am dat seama. - Da. A fost o petrecere.
Nu avea dispoziția necesară.
Din cauză că plecați.
Eu și vărul meu mergem la pescuit. M-am gândit că l-ar înveseli.
Mă lași să vorbesc cu el întâi?
Da, desigur.
Nu e treaba mea. Trebuie să faci ce trebuie.
Faci parte din afacerea mea, deci e și treaba ta.
Și ești un prieten bun.
Dacă trebuie să pleci... trebuie.
Mă îmbrac și mă duc.
N-am luat o decizie, doar ca să știi.
Mama zice mereu să găsești un loc liniștit în care să stai
și să-ți asculți instinctul.
Înțeleaptă femeie!
Așa e.
Dave a avut criza vârstei mijlocii acum șase ani.
Nu știu, poate că asta e a mea.
Mijlocul vieții și criză, înțeleg.
A ta când a fost?
- Nu trebuie să știi. - Nu, te rog.
Poate mă ajută să privesc în ansamblu.
Stăteam într-o bucătărie...
înconjurată de sticlă spartă.
Aruncasem cel mai bun cristal... ca să-mi opresc soțul.
Purta șosete, nu putea să ajungă la mine fără să se taie pe tălpi.
S-a dus să-și ia pantofii, ca să poată veni
să mă bată măr. Și, brusc, m-am gândit:
„N-o să mai îndur.”
Așa că am călcat pe sticlă spartă, la propriu, ca să plec.
N-am știut.
Nu ți-am spus.
Face să pară destul de jalnică neîmplinirea mea în Buradeena.
Fiecare are punctul său în care cedează.
Există. Asta-l face valabil, da?
Ce urmează la tine?
Îi spun lui Dave.
Că ești decisă să pleci.
Da.
Încearcă să cruți sticlăria, da?
O să mă străduiesc.
Nu putem amâna, nu-i așa?
Nu.
Eu mă duc.
Eu rămân.
Da.
Copiii au nevoie de noi, Dave. Copiii noștri.
Iar mie mi-e dor de ei.
A fost minunat în Buradeena o vreme.
Acea vreme a trecut.
Orice aspect practic se poate rezolva.
Ușor de zis să ignori aspectele practice.
Pe lângă asta...
Îmi place să fiu Dave Rafter.
L-am regăsit aici mai bine decât oricând înainte.
Am fost mutat dintr-un loc în altul când eram mic.
Apoi ne-am cunoscut și am devenit Dave și Julie.
Apoi au apărut copiii
și am devenit familia Rafter.
Și asta a fost grozav...
o vreme.
Am călătorit ca să ne reinventăm și a fost distractiv o vreme, de asemenea.
Apoi am ajuns aici.
Ăsta e locul în care...
pentru prima dată am fost Dave Rafter.
Nu văd de ce trebuie să renunț la asta ca să fiu un tată sau un soț bun.
Dacă vrei să explorezi, du-te.
Sper că o vei regăsi pe Julie Rafter făcând asta.
Nu doar o mamă, o fiică sau o soție.
Ci ea.
Julie.
Pentru mine, întoarcerea e...
un regres.
Da.
Îi saluți tu din partea mea?
Da.
Doamne! Cum am ajuns aici?
Habar n-am.
Dar am ajuns.
Da.
O să suni?
În fiecare zi.
Treizeci și cinci de ani.
Chiar minunați.
- Ai grijă de tine. - Da. Și tu.
Îmbrățișează-i pe copii din partea mea.
- O să-i sun să le zic care-i treaba. - N-o să-i las să ia partea cuiva.
Succes cu Rubes!
Da.
Pa!
Viața și electricitatea.
Dacă suprasoliciți circuitul, se duc siguranțele.
Chiar ești...
în întuneric.
Subtitrarea: Iulia Rolle
redactor Anca Tach