Rafter-familien vender tilbake
Elektrisitet. Kan ikke se den. Ikke lukte den. Men du vet den er der.
- Hva er det? - En skisse.
Av hva da?
En isbjørn. Jeg la bæsj på et maleri for at verden skulle protestere.
Æsj.
Gjør deg trygg, sikker, varm...
Enn så lenge.
Vil du ikke ha skyss?
Nei, jeg har bestilt taxi.
- Ikke få maling på teppet. - Jeg maler ikke.
Når du gjør det, la være. Cassie har nok å styre med.
Du lager kortslutning uten varsel. En sikring ryker, og vips.
Kan jeg bli med?
- Det er jentekveld. - Jeg er jente.
Og for ung.
- Vi tar en guttekveld. - Da varierer jeg kjønnsidentitet.
- Hva er det? - Senere.
-Når du får lysene på... - Eller ikke.
...er det en lettelse.
Donna selger sexy leker.
Nok.
Taxien er her.
-Motstand. - Kan han vente?
- Null problem. -Den genererer varme.
Og der kommer dimmeren inn.
Kontrollerer motstanden med en reostat.
- Greit, Nathan. - Ok.
Har du veske, nøkler, kredittkort?
Jeg skal ikke kjøpe noe.
- Hva med deg, mamma? - Aldri si aldri.
- Takk, Dave. - Godt å være til nytte.
- Ville vært fint å være mer til nytte. - Vi går før jeg skifter mening.
- Kjøper ikke noe jeg ikke har prøvd. - Kos dere.
- Ha det! - Hva er i veien?
- Hva mener du? - Deg og mamma.
Ingenting.
Så hva skjer med deg og mamma?
Synd livet ikke kommer med reostat.
- Å jøsses! - Gode Gud, hvor er vi?
Se på Donna.
- Der er dere. Nydelige, begge to. - Se på deg!
Hvordan går det?
Hyggelig å tenke på noe annet for en kveld.
Dere kan alltids prøve igjen.
Ja.
Ikke akkurat Landsbykvinnene?
Noen ville likt det.
- Du burde holde en i Buradeena. - Og mange ikke.
En drink, tror jeg.
Der er en av jentene fra steppeklassen min.
Stella, du kom! Så modig!
Smil garanteres med Donna.
Ja. Jeg savner henne.
Du har Tessa.
Ja, men Donna og jeg har en fortid.
Og her er min Donna.
Anna, Julie. Julie, Anna, moren til Ben.
Den berømte Anna jeg har hørt så mye om.
Utrolig at vi ikke har møttes før.
Vi er ikke i byen som ofte som jeg vil.
- Hvor lenge nå? - Vi drar i morgen.
Snart er jeg her mye oftere.
- Skål for det. - Ja.
- På huset. - Jeg liker deg allerede.
For å se deg mer.
Jobber med saken. Skål.
Du ser nyhetene.
Det er alltid andre, og plutselig er du i overskriften.
Håper det ordner seg.
Bare vi ikke blir den neste Mascot Towers. Se hvordan det gikk.
Si ifra når du vet, så hjelper vi så mye vi kan.
Takk. Du har allerede hjulpet med depositumet.
Jeg ber ikke om mer.
Du forventer bare aldri at din eneste verdi skal...
Jobben hjelper ikke.
Jeg gikk glipp av en stor tidsfrist på grunn av alt.
De er ikke fornøyde.
- De må vel forstå. - En del av meg vil si opp uansett.
- Verken hjem eller jobb? - Jeg føler at jeg sitter fast.
Det kan gå fra vondt til verre.
- Ikke gjør noe impulsivt. - Jeg trenger ikke råd.
- Jeg sier det bare. - Jeg også.
Det ville vært jævla idiotisk.
Beklager.
Moren din gjør meg overfølsom for forhastede beslutninger.
Hun har griller.
Seriøse?
Burde ikke være det.
Kan være.
Noen klare for en film?
Guttekvelder er ikke som de var.
Du sier ikke det.
Og i tillegg til alle femti sexy grånyanser
disse kan antyde, har de også et budskap.
Pusete håndjern for hjemlige forventninger,
en forblindelse av vårt verdenssyn,
begrensning av vår røst,
mens vi alle blir objektiviserte, men det var gamlemåten.
Den nye?
Bind ham.
Kneble ham.
Objektiviser ham og la ham gå i våre sko for en kveld.
- Bokstavelig talt, om han lyster. - Ja, Donna!
Ja!
Når du slipper ham løs, hvisk ham i øret:
"Nå skjønner du hvorfor vi vil frigjøres."
- Lysten frigjøring, mine damer. - Ja!
Ha en fortreffelig kveld og ha et politisk budskap.
Ta dere en drink og kom og kjøp.
Min tur. Unnskyld meg.
Skal du kjøpe noe til Dave?
Ja, jeg trenger kanskje noe til senere.
- Vent til dere kommer hjem. Lurt. - Ja.
Har du noe imot om Ruby blir igjen en stund?
Hun trenger ikke å overtales. Du kan si nei.
Vi tar henne gjerne, hvis det hjelper.
- Har du merket spenningen? - Jeg ville ikke spørre.
Vi må bare snakke gjennom noe.
Vi er på forskjellige sider av en viktig sak.
Og trenger ikke Rubes mening.
Hvis det funker. Hva sier Dave?
Han er nok enig. Jeg bestemte meg nettopp selv.
Forhåpentlig ordner det seg og vi kommer tilbake til dere.
Gjelder det om dere skal være her mer?
Mye mer.
Når lysene i huset blinker, kan det være et lite problem
eller et stort. Bare én måte å finne ut av det på.
Husk å stikke innom besten.
Jeg skal prøve å få tid. Tuller.
- Men vi får det travelt. - Vi skal male byen rød.
Rubinrød.
- Teit, pappa. - Vet det.
Dere kan bli også.
Vi trenger litt jubileums-privattid.
Lysten frigjøring! Kjøpte du?
Det er nok. Sees neste helg.
- Glad i deg, mamma. Sees, pappa! - Sees.
Pass på at hun oppfører seg.
- Og du hviler. - Ha det.
Faren din nevnte jobben din. Ingen forhastede beslutninger.
God tur. Hva det nå enn er, finn ut av det.
- Glad i deg. - Glad i deg.
Glad i deg også, lille venn. Ikke la Ruby føre deg på villspor.
- Jeg skal føre henne. - Bra for deg.
- Ha det. - Ha det.
- Greit. - Ha det!
Ha det!
- Det er dette vi ikke har i Buradeena. - La oss bare nyte turen.
- Fem timer uten å snakke om det? - Se hvordan det går. Det er dine poeng.
- Mine synes bedre hjemme. - Greit.
- Pappa? - Jepp.
- Ha det! - Greit. Edward.
Skal vi legge en plan?
- Kunstgalleri. - Det er kunst borti gata hver helg.
- Skal vi gå og se? - Ja!
- Noe er galt. - Ja.
Mamma hintet til Cassie om at hun vil flytte tilbake.
- Hit? - Ja.
De elsker Buradeena.
- Pappa gjør det. - Hun også.
Gjør hun ikke?
Du kan ikke dra før du har møtt mamma.
- Hun kommer ikke, pappa. - Jo, selvsagt.
Synd hun gikk glipp av kung pao-kyllingen.
- Ikke gå. - Beklager, vi...
Det blir trafikk.
Men vi kommer tilbake. Og Ruby kommer på besøk.
Ruby?
Å ja. Ruby.
Sees neste helg.
- Kjør forsiktig, unge mann. - Det skal jeg.
Sees i morgen.
Kommer til å savne deg.
- Hvorfor plager det deg nå? - Det har alltid gjort det.
Ikke slik. Du har taklet det i årevis. Hvorfor nå?
Han vil bare tilbringe mer tid med oss vekk herfra.
Mer du enn ham, tror jeg.
Han husket bare kung pao-kyllingen.
Legene har sagt at det ikke er noen vits i å knytte livet ditt til ham.
- Han er faren min. - Han husker ikke om du har vært her.
- Beklager, det er sant. - Han ville, om jeg var her mer.
Kanskje jeg ikke vil at barna skal glemme oss!
Det er å trekke det litt langt.
Familien driver vekk fra hverandre.
Skal jeg kjøre?
Jeg prøvde å gi råd til Nathan, men han ble sur.
Snill, men fast.
Visste du at jeg møtte Cassies bestevenn for første gang i går kveld?
Hennes beste venn,
som jobber med sønnen vår, og det tok årevis å møte henne.
- Vi er utenfor livene deres. - Vi har vårt eget liv.
De har sine. Det er slik familier er. Og igjen, hvorfor nå?
I tillegg til pappa
mistet Cassie og Ben enda et barn,
og jeg vil være her for henne når de prøver igjen.
Nathan og Edward er hjemløse.
Og det må finnes bedre skoler for Ruby. For det første.
Du trenger ikke å leve i barnas lommer for å være god forelder.
Du setter en by vi har bodd i i et par år foran familien.
Du spør hvorfor nå, og jeg spør hvorfor.
- Jeg har mine grunner. - Hva da?
- I Buradeena. - Hvorfor ikke nå?
Det er lett for deg å argumentere her, lettere for meg der.
Elektrisitet overalt.
Taus.
Helt til gnister flyr.
Farvel, Akropolis. Carboner deg er hjemme!
Er det så mange grekere her
at kenguruene snakker gresk?
Sann historie.
Hvem visste at alle gode australske surfere er greske?
Det stemmer. Alle verdensmestrene
i Australia er gode fordi alle blir carbonert.
- I fyr og flamme. - Jepp.
Hvordan er det å ha så mange følgere?
Du blir vant til det. Det er flott.
Tenkte meg det.
Si til Nathan og Cassie at jeg ser dem senere.
Jobber Ben hele dagen?
- Så vidt jeg vet. - Ja vel.
Ha det gøy på kunst... Hva det nå er.
- Snakkes, Rubes. - Snakkes, Carbo.
- Yassou, det var så godt å se deg. - Deg også.
Innsatsen min er ikke ubetydelig, om jeg får si det selv.
Elsker det. Kom hit og se.
Kom, Ed. Vi har funnet kunst.
Du har god smak.
Alle disse er originale Whiteman-bilder.
Du har gode strøk.
Datteren din viser beundringsverdig modenhet.
Søster.
En attpåklatt.
Ofte veslevoksne. Sendt hit for å lære oss opp.
Tusen dollar, 950 for deg.
- Ja vel. - Alle søstre trenger en sjenerøs bror.
Alle brødre trenger penger for å være sjenerøse, så dessverre.
Økonomiske utfordringer. Jeg kjenner meg igjen.
- Du maler... - Ruby.
Charles.
Mitt siste verk ble skandalen på skolens kunstutstilling.
Mer fengslet for hvert minutt.
Vi fortsetter.
Eddie!
Kunst er kjedelig!
Du kan ikke bare stikke av, kompis.
Kom.
Du prøver vel ikke å koble oss?
Liksom. Han er for nedfor til å legge merke til deg.
Absolutt. Det var hans fjerde kommentar om å være blakk.
Bygget hans faller tross alt sammen.
Du snakker ikke om ditt problem.
Det er lettere å snakke om å være blakk enn en spontanabort.
- Og jeg er lei av mine problemer. - Vekk.
- Hvor? - Hjem.
Jeg har noe seriøs maling å gjøre.
Kom igjen, Eddie.
Hennes nye bestevenn, Charles, sa i forbifarten
at han vil se bildene hennes. Som en måke på en potetgullpose.
Det haster ikke, Rubes. Vi går neste lørdag.
Han er her i morgen. Kom igjen.
Jeg burde be om provisjon.
Penger igjen.
Sympati.
- Hjem, kjære hjem. - Så subtilt.
Behold det smilet, selv om det er tørt.
Jeg skal prøve. Jeg vil ikke krangle.
Ikke jeg heller. Derfor er jeg så glad vi er hjemme, så jeg kan vise
hvorfor jeg vil bli. Bare gi meg sjansen.
- Ingen garantier. - Jeg vil bare ha en høring.
Perfekt tidspunkt. Jeg fikset lampebryteren.
Dave har tenkt på det siden jul.
- Kan ikke forhaste slikt. - Tusen takk.
- Hvor er Rubes? - Har en uke fri fra oss.
Pass opp, Sydney. Syklon-Rubes.
- Jeg tar sykkelen, hvis du... - Kanskje senere.
Arbeidsnotatene ligger på pulten din, og alt er gjort.
Takk for at du holdt skansen.
- Og eksamensresultatet mitt. - Ikke så fort. Hvordan gikk det?
Jeg tror sjefen blir fornøyd.
Bra for ham.
Om tre år og litt er han kvalifisert.
Jeg svikter ham ikke.
Kan han ikke overføre lærlingtiden til
Stan Bridgeman eller noen?
Stan Brightman tar ikke imot lærlinger.
- Noen andre, da. - Jeg er den eneste i mils omkrets.
- Han kan bli med oss. - Han rømte fra byen
og vil ikke tilbake. Hadde ikke din far hjulpet meg da jeg var ung,
vet jeg ikke hvor jeg hadde endt opp. Det kalles å gi videre.
Dine egne barn har bekymringer.
De er i trettiårene, Jules.
Vi setter fra oss disse og tar en kaffe.
Du kan å overraske en jente.
Du kan stole på stedet når de spiser der.
- Velkommen tilbake, Julie. - Takk.
Ikke alle er uenige med Ruby.
Perfekt tidspunkt.
Ikke alle er bondeknøler.
- Kunne ikke vente med å si hei? - Det vanlige.
Finn et bord.
- Forkleet ditt er klart når du vil. - Takk.
Er poenget at hun vil savne meg, er det gjensidig.
Det var et poeng. Dette er det viktige.
Se på prisene.
Vi kan ikke selge huset og få stort mer enn ei rønne i Sydney.
- Særlig ikke om vi skal hjelpe Nathan. - Vi finner noe.
Ikke uten et stort huslån.
Vil du sette deg i gjeld igjen, i vår alder?
Kan vi i det minste se?
Vi kan bruke sparepengene.
Der går sikkerhetsnettet.
Jeg begynner å google priser.
Lykke til.
Jeg hører Ruby: "Jeg bor ikke i denne rønna."
Og skolene er ikke bedre i de få områdene vi har råd til.
- Du formoder. - Du ønsketenker.
- Hvis vi leter nok... - Vær så god.
Stikk hodet i sanden.
Greit.
Ålreit.
Her, Picasso.
Takk.
Mange hunder her?
Du tar ikke med hundebæsj i morgen.
Jeg kan ikke vise det til Charles uten.
Ta en boks og hent litt.
Bli her.
Alle store kunstnere er misforstått. Jeg gjør det senere.
Jeg lager den enda mer kontroversiell.
Sees hjemme?
Rundt fire. Jeg tar med vodka.
Glimrende.
Jeg går.
Litt anspent?
Hun forklarer.
Jeg trenger en tjeneste.
Bare mellom oss.
Et av våre mer eksotiske miljøer...
CARBONER DEG LIVESTRØMMING VELKOMMEN TILBAKE, CARBO!
HELLAS KLER DEG, CARBO!
...for noen herlige villdyr.
HEI FRA BRASIL!
Benno! Smil. Du blir carbonert.
Må alt strømmes?
Carbo er tilbake. Velkommen hjem!
Velkommen hjem, Carbo.
Fansen liker store øyeblikk.
Dere kjenner kompisen min, Benno, og Boat Club.
- Benno er sjenert. - Godt du er tilbake.
Men jeg er ingen såpestjerne.
Våre beste carboer. Nesten like bra som Carboner deg.
- Men ikke like bra? - Hvor ofte har jeg sagt det?
Dette er en virksomhet, ikke et filmstudio. Ingen strømming.
- "Velkommen tilbake, Carbo"? - Det også.
"Hvordan var Hellas?"
Hvordan var Hellas?
Det visste du, om du så på Carboner deg! Vår Donna er ingen fan.
Jeg er ingens Donna. Og Donna sier: "Ut".
Du krenker personvernet.
Jeg kommer med en velkomstøl på terrassen. Ut med deg nå.
- Av gårde med deg. - Av gårde! Elsker det.
Hun skuffer aldri. Kom, Benno.
Beklager.
Han gjør det bare for å irritere meg.
Flere memer enn du trenger en selfie-pinne til.
Memer.
Og GIF-er.
Memer?
- La Donna være. - Fansen elsker henne.
Av gårde med dere, husker du det? Det var stort!
Jeg er influenser. Over en million følgere.
- Jeg sa det aldri ville gå. - Du vantro.
- Hvor er Retta? - Lenket til komfyren, en god hustru.
- Ikke la henne høre det. - Hun ville ledd først.
Folk tar livet for seriøst.
Hvorfor så mange følgere? Jeg får dem til å le.
- Tror du? - Tror du jeg ville gjort det ellers?
Er Theo ok?
Ligner faren mer for hver dag.
Stakkars gutt.
Hva med deg? Alt i orden?
Vi trodde det gikk bra denne gangen.
Vi prøver igjen når vi har pengene.
Det må være hardt for Cassie.
Hun er tøff.
Ristet, ikke rørt,
- med en sitronskive, Mrs. Bond. - Takk.
Skål.
Og opp med motet.
Det har vært i emning.
Han elsker deg.
Jeg vet det. Men han antar likevel at dette vil ta slutt.
Vil det ikke det?
Nei.
Jeg har aldri hørt dere krangle.
Forhåpentlig vil du ikke.
Ikke barna heller, derfor har jeg ventet med det.
Se hvordan det går.
Kanskje han overrasker.
Hva mener du?
Han har kanskje noen originale tanker om hvordan han fremmer sine poeng.
Du vet aldri.
Sier du det?
Dette er så godt.
Bare én til deg. Du må ha klart hode i kveld.
Hvor er sykkelen din?
Tok med denne i stedet.
Perfekt slutt på en perfekt tur. Men bare én.
Funker for meg.
- Så du det ikke komme? - Hun bare sa det i senga.
Du må ha vært...
Jeg er fremdeles...
Jeg kan bo hos en kompis mens dere finner ut av det.
Du plager ingen.
Det er enklere å krangle alene.
Håper ikke vi må.
Det har sine fordeler.
- Gjenforeningssex. - Oi.
- Det beste slaget. - Sier eksperten.
Jeg begynte tidlig.
Jeg mener det.
Jeg drar til en venn.
Pakker noen saker og stikker.
- Er på jobb igjen på mandag. - Takk.
Hva om hun nekter å gi seg?
Jeg må bare overtale henne.
Men hva om?
Vet ikke.
Jeg laget et maleri av verden til skolen.
Dette er bedre. Dyr gjør folk sentimentale.
- Tenk deg det med bæsj oppå. - Hvor er Julie?
De har dratt hjem en stund.
De var her, husker du?
Men hun ser ut som Ruby.
Jeg er Ruby, besten.
Men Ruby er med dem.
Ja, vanligvis.
De har sluppet meg fri en stund.
Jeg viser dette til Charles i morgen.
Charles Whiteman. Ikke Blackman.
- Han er den berømte. Men uansett død. - Du snakker for mye.
Hvor er Julie? Ruby er med Julie, så hvem er hun?
Det er Ruby, besten, men vi går
og sier til mamma at du så etter henne.
Bæsj? Hva er det for et emne for en liten jente?
- Unnskyld. Jeg ville bare vise deg det. - La være.
Munnen din burde vaskes med såpe,
slik som du snakker!
Det går bra, besten.
Det går bra.
Skulle ønske jeg kjente ham da han var normal.
Du gjorde det.
Du husker det bare ikke.
Du skulle sett ham med deg da du var baby.
Jeg har bare sett en trist, gammel mann.
Jeg må tro deg på resten.
Han var verdens beste bestefar.
Sikkert.
Jeg trodde maleriet skulle muntre ham opp.
Jeg vet det.
Mamma gråter mye når vi har vært her.
Hun prøver å skjule det.
Ja.
Du blir voksen, småen.
Prøver.
Tessa!
Paddo! Bra for deg.
- Antar det er alt. - Fanget han deg også?
Han fortalte det. Tenkte du trengte hjelp.
Du er et godt menneske. Sett det der.
Hva tror du?
Tja...
Jeg pleier vanligvis å se slike ting komme.
Jeg ville savne dem.
Veldig.
Da får vi lage litt romantikk og håpe det hjelper.
Håper det.
- Jeg er ikke i humør til å være sosial. - Hvem sa det?
- Det er sosialt å spise ute. - Ikke alltid. Kom.
Ja vel.
- Lukt. Ro. - Gi deg.
Kunne ikke bedt om bedre vær.
På tide å stikke.
Jeg tror jeg har sett dette på film.
Finnes ikke originale ideer i romantiske komedier.
Hybelen min er ledig, om de drar.
Trenger den ikke.
Mrs. R gir etter.
Ikke vær redd.
Hva...
Du får se.
Det er lett å miste romantikken av syne, Mrs. Rafter.
Velkommen til romantikk.
Du får ikke dette i Sydney.
Det er vakkert.
Dette er vakkert.
Temaet er nå bannlyst for kvelden.
Jeg elsker deg.
- Skal vi? - Ja.
Vi har ikke mistet det.
Nei, det har vi ikke.
Og vi mister det ikke.
Nei.
Det er lett å ha det bra i aftenrøden.
Ikke like lett i skumringen.
Og det trengs innsats når du er i skyggene.
Min pappa Min helt
Det er gøy med barna her.
Aldri et kjedelig øyeblikk.
Det blir det ikke med våre heller.
God natt.
Natta.
Og når du begynner å lure på
hva dagens kalde lys vil bringe...
Rask til beins, Rubes.
Carbo venter.
Om vi kunne fange den entusiasmen.
- Vi ville blitt rike. - Jeg ville stå først i køen.
Beklager. Festbrems.
- Der er han! Carbo! - Hei, Rubes.
- Hei! - Sa til Charlie at jeg skulle promotere.
- Charles. - Best jeg gjør det rett, da.
Retta. Velkommen hjem.
Godt å se deg.
- Hei. - Hallo.
- Fortell om Hellas. - Det gleder jeg meg til.
- Står til, lille Theo? - Carbonert!
- Det er du nok. - Han er større.
Han blir mer lik faren for hver dag.
Carbo strømmer over hele verden.
Nå blir du berømt, Charles.
Fra dine lepper til Guds øre.
- Det liker jeg. Klare? - Jepp.
Jeg gjør introduksjonen. Retta. Min medregissør.
Og største fan.
- Den eneste jeg kysser. - Det håper jeg.
Greit. Og...
Om...
Tre, to, én, opptak.
Vi strømmer Carboner deg direkte her i dag
med Sydneys egen lille økokatastrofekunstner, Ruby Rafter.
Hun ble sensurert på skolen, og er her i dag for å vise verket sitt
til den verdenskjente maleren Charles Whiteman.
På maleriet.
Det heter "Grådige gamle menn, stakkars isbjørner".
Fortell, Rubes.
De sulter på smeltende is fordi politikere ikke ser sannheten.
Tittelen endres når jeg legger til dette og lager 3D. Zoom inn, Retta.
Bedritent.
Det blir oss, om vi ikke endrer oss.
Protestkunst. Brava, Ruby!
Derfor ble jeg sensurert på skolen!
Dere hørte henne. Sensurert. Trend det.
Endring begynner med oss!
Ja!
Ja, det gjør det! Ja.
Begynner med oss.
Jeg sier opp i morgen.
Du kom oss i forkjøpet.
Takk, Tessa. Så hyggelig gjort.
- Vi skulle gjort det i går kveld. - Det hadde vært romantisk.
Holdt maten seg varm?
- Jepp. - Dere ble heite.
Ja.
Men?
God morgen, Dave.
Hei, Deb. Hva kan jeg hjelpe med?
Vet du om Paddo er oppe?
Han er faktisk ikke her.
- Han sa han dro til en venn. - Nei, vi kjørte ham tilbake i går kveld.
- Det visste jeg ikke. - Det var fest der.
Han var ikke i humør.
Dere drar.
Fetteren min og jeg skal fiske. Tenkte det ville muntre ham opp.
Får jeg snakke med ham først?
Ja, selvsagt.
Det raker meg ikke. Gjør det du må.
Jo, du er en del av virksomheten.
Og en god kompis.
Hvis du må dra, så må du.
Jeg skal kle på meg og stikke.
Vi har ikke bestemt oss, bare så du vet det.
Mamma sier alltid at du bør sette deg på et stille sted
og lytte til instinktene dine.
Klok kvinne.
Det er hun.
Dave hadde midtlivskrisen sin for seks år siden.
Kanskje dette er min.
Midtliv og krise, det skjønner jeg.
Hva var din?
- Det trenger du ikke å vite. - Jo.
Det kan gi meg perspektiv.
Jeg sto på kjøkkenet...
...omgitt av knust glass.
Jeg hadde kastet min beste krystall... for å stanse mannen min.
Han gikk i sokkelesten, så han kunne ikke ta meg uten å bli oppskåret.
Han hentet skoene sine så han kunne komme tilbake
og slå meg helseløs. Og plutselig tenkte jeg:
"Jeg tåler det ikke lenger."
Så jeg gikk bokstavelig talt på knust glass for å dra.
Visste jeg ikke.
Jeg har aldri sagt det.
Gjør "jeg er ufullendt i Buradeena" ganske teit.
Alle har sine bristepunkt.
De er deres. Det gjør det legitimt.
Hva nå for deg?
Jeg sier det til Dave.
At du vil dra.
Ja.
Ligg unna glassene.
Skal gjøre mitt beste.
Vi kan vel ikke utsette det?
Nei.
Jeg drar.
Jeg blir.
Ja vel.
Barna trenger oss, Dave. Våre barn.
Og jeg savner dem.
Buradeena var deilig en stund.
Den tiden er omme.
Alt det praktiske kan ordnes.
Det er lettere sagt enn gjort.
Bortsett fra det
liker jeg å være Dave Rafter.
Jeg har funnet ham her, bedre enn jeg har kjent ham før.
Jeg ble skysset fra sted til sted som barn.
Så møttes vi, og vi ble Dave og Julie.
Så kom barna,
og vi ble Rafter-familien.
Det var fint...
...en stund.
Vi dro ut på eventyr, og det var gøy en stund også.
Så kom vi hit.
Det er her...
...jeg for første gang har vært Dave Rafter.
Jeg skjønner ikke hvorfor jeg må oppgi det for å være en god far eller mann.
Hvis du vil utforske, dra.
Og jeg håper du finner Julie Rafter.
Ikke bare en mor eller datter eller kone.
Henne.
Julie.
For meg er det å dra tilbake...
...å dra tilbake.
Ja vel.
Ta farvel med alle fra meg.
Ja.
Herregud! Hvordan havnet vi her?
Aner ikke.
Men nå er vi her.
Ja.
Ringer du?
Hver dag.
Trettifem år.
Jævla bra år.
- Pass på deg selv. - Du også.
Hils barna.
- Jeg ringer og forteller alt. - De får ikke ta parti.
Lykke til med Rubes.
Takk.
Ha det.
Liv og elektrisitet.
Overbelast kretsen, og sikringene ryker.
Da er du virkelig...
...i mørket.
Tekst: Gry Viola Impelluso
Kreativ leder Heidi Rabbevåg