Rafter-familien vender tilbake.
Jeg elsker deg.
Av hele mitt hjerte.
For seks år siden dro vi ut på reisen vår.
Klar, Rubes?
Jepp.
Ett liv endte, og et nytt begynte.
Ingen faste planer. Av sted til det store ukjente.
- Sees! - Ha det!
- Ha det!
Ha det, Ruby!
Vår elskede grønne folkevognbuss tålte dessverre ikke turen.
Men vi ville ikke stoppe.
Før vi visste ordet av det, hadde vi vært på veien i fire år.
Vi kjørte, slo leir en stund,
besøkte Sydney og dro igjen.
Livet hadde en rytme.
Mitt skip er lastet med noe som begynner på "P".
Teit, mamma.
Det var ikke teit i går.
Det har vært teit lenge.
Det var pinjetrær.
Det er det vanligvis.
Nei.
Hva...
Men det kunne ikke vare evig.
Eller for "punktert"?
Hvem vet hvor vi hadde slått rot
om vi ikke hadde punktert.
Jeg kan gjøre det.
Det er for farlig. Den står i en helling.
Det går bra.
- Jeg er ikke et barn. - Neste gang.
Det sa du forrige gang.
Du får mange sjanser når du blir eldre.
Hva om vi slutter å kjøre?
Kan du se hva det står på skiltet?
God idé. Vi ser hvor vi er.
Jeg er ikke dum.
Det kalles avledningsmanøver.
Best du lar meg neste gang.
Kom.
"Avledningsmanøver"?
Alle familier har en "gammel sjel".
Ruby er vår.
Kanskje fordi hun var attpåklatt.
Kom igjen, surpomp.
Kanskje alle årene på veien.
Eller kanskje hun bare er slik.
Buradeena.
BURADEENA 2500 INNBYGGERE
Buradeena, Dave!
Aldri hørt om det.
- Dave? - Pappa!
Vi hadde byttet mange dekk på veien.
Men dette var en ødelagt aksel.
Men "bak skyene", som de sier.
Vår blå himmel.
Mens vi ventet på reparasjonen,
forelsket vi oss i Buradeena.
Det er tre iskremkafeer her.
På et øyeblikk...
Hei. Står til?
...fant vi vårt nye hjem.
TIL SALGS SOLGT
Jeg er for gammel.
Jeg var litt lettere forrige gang.
Vi fant fred her.
Stillhet.
Av og til.
Dave fant motocross.
En kompis.
Tjo ho!
Se på det.
Og vi fant en leieboer.
Var kakedamen der?
Nei, men brokkoligutta var der.
Lykkedagen din.
Den perfekte leieboeren i hageleiligheten
og den beste lærlingen Dave hadde hatt.
Æsj.
Og to latte.
Jeg fikk en sjef,
nabo og venn
i ett.
Familien kommer så ofte de kan.
Jeg drar og besøker pappa.
Har noen en tier?
Ungene er snille med ham.
- Nei. Fisk! - Fisk!
Det hjelper. Veldig.
Men du mister kontakten med folk.
Det skjer.
Tiden skjer.
Buradeena skjedde.
Og her er vi, to år senere.
Og her er jeg.
Stor dag. Du?
Travel ettermiddag.
Landsbykvinnene kom mannsterke.
Gi deg.
Det er den femte av dem.
New Age-greier.
Du leter etter svar.
Nei, jeg er bare lei av romaner.
Det er det fine med å ikke lese. Blir ikke lei av det.
Det er oss,
med 35-års bryllupsdag i vente.
Dave har slått seg til ro.
Men min første tanke hver morgen var at noe manglet.
Det var Ruby som satte meg på sporet av et svar.
Sikker på at du ikke vil ha skyss?
Ting å gjøre på veien.
- Mens du bærer alt det? - Ja da.
Med et maleri.
- Sees der. - Ikke vær sen!
Og litt bæsj.
Hvem sier livet ikke er rart?
Yappy!
Hei! Yappy!
Hei!
Donasjon mottatt med takk.
Hei du.
Hei.
Ut fra én liten handling, stor endring.
- Ju-hu! - Her inne.
Er Ruby på rydderunde?
Hun tok nettopp bæsjen til Yappy fra plenen.
- Dave? - Ja?
Hvorfor ville Ruby ta hundebæsj fra plenen til Tessa?
Ingen anelse.
Paddo! Kom igjen, du senker oss!
Stress dreper, kompis.
Takk, Mrs. R.
- Cougar-kul, Tess. - Om bare.
Kom igjen, tøffen.
- Gutter er gutter. - Går i barndommen.
- Ikke glem kunstforestillingen! - Jeg henter deg.
Så bæsj?
Ruby er Ruby.
Kom igjen! Malerier på veggen.
KUNSTSKOLE
Sett skulpturene forsiktig på bordene.
Godt jobbet, jenter.
Vakkert arbeid, Hugo.
Kom rett etter siste time.
Vi venter mange foreldre.
Fint, Ruby. Kom, så henger vi det opp.
Det skal være slik.
Hvorfor det?
- Ruby! - Ellers ruller de av.
Ruby...
Er det et problem?
Hallo?
Mrs. Spade.
Hva har hun gjort nå?
- Dave? - Ja?
Vi må på skolen begge to.
Ikke si det. Bæsjen?
- Hvordan vet du det? - Vill gjetning.
RUBY RAFTER "STA GAMLE MENN"
En kunstutstilling på barneskolen er ikke noe sted for avføring.
Det er en helsesak.
Hun har et poeng, Rubes.
Og "sta gamle menn"?
En støtende tittel.
Men det er sant. Klimafornektende politikere.
Etter sist sommer er Ruby redd for fremtiden.
Oppvarming, forurensning...
Så hun velger et klipp fra media som tittel?
Hun er for ung til å forstå hva hun sier.
Jeg tror mange av barna våre forstår nå for tiden.
- Prøv å diskutere det med henne. - Jeg...
Uansett hva jeg mener,
- er ikke dette en politisk samling. - Sant.
Kunst er oftest politisk.
Ikke ved Buradeena barneskoles avslutningsutstilling.
Saken er skitten.
- Skitten? - Hundeskitt.
Ikke så skitten.
Ikke uttrykk frykten barna våre har for
å arve en verden for forurenset til å leve i.
En verden etterlatt av "sta gamle menn".
- God tittel. - Ro ned.
Jeg synes det er det eneste interessante her.
Vi ba ikke om budskap.
Tittelen er uheldig.
Bæsjen uakseptabel.
Og uten den?
En vakker skildring av jorda fra verdensrommet.
Fortrinnsvis en annen tittel.
Nettopp.
Mrs. Rafter?
- Julie? - Kast bæsjen, vennen.
Olje. Ikke bare til bilen.
Sånn.
Ingen helseproblemer her.
Og ny tittel: "Fossilfjols".
Sier det det du vil?
Elsker det.
Oppfyller kriteriene. Har vi en avtale?
Hun er sin mors datter.
Legendarisk, mamma.
Nesten gang du får en lys idé,
sjekk med oss først.
Visste du ville si nei.
Du stilte opp for meg, men det ville du.
Det er sant.
Hvorfor?
Fordi ikke alle liker en voksen niåring.
Barn på din alder skal ikke ha politiske meninger.
Det er så Buradeena.
Nei, jeg tror det finnes overalt.
Mer sannsynlig her.
Du.
Vi elsker Buradeena.
Pappa elsker Buradeena,
du elsker noe, men jeg ville bare savnet Paddo.
Som du sier, faren din elsker Buradeena
og vi elsker faren din, så...
Om du laget en liste over alt du liker med Buradeena,
ville den blitt mye lengre enn bare Paddo.
Tessa, for eksempel.
Greit.
God natt.
Vedder på at om du lager en "liker ikke"-liste,
ville den blitt mye lengre enn "liker".
Sov nå.
Alle småbyer trenger en kunstskandale.
Nå har Buradeena sin.
Hun la bæsj på maleriet.
Seriøst?
Absolutt. Helt ekte bæsj.
Det ga oss iallfall flere kunder.
De vil så gjerne si noe til deg.
Hvorfor ikke?
De liker deg godt nok til å la være. Ta det som en kompliment.
Noen må være på vår side.
De fleste angående klimaendring.
Ikke på Rubys.
"Ingen oppesen byunge skal si det vi vet,
"og lage stank på skolen."
Vi har vært her i to år.
"Du må være født landsens for å være landsens."
Den gamle overtalelseskunsten.
Har jeg det som skal til ennå?
- Hvor rike er vi? - Rike nok.
Såpass at du kan ta litt fri?
Jeg er ganske opptatt.
Jeg tenkte vi kunne dra bort i skoleferien.
La oppstyret dø ut.
Ungene kommer til bryllupsdagen.
Men veien går like lett til dem.
Kan vi ikke feire der?
Ikke likt deg å rømme.
Kall det taktisk tilbaketrekning.
Jeg tror vi alle trenger litt by.
Iallfall jeg.
Og Ruby sier aldri nei.
Paddo kan holde skansen.
Takk.
- Men jeg... - Ja.
Jeg har visst det.
Så bæsjeskandalen sendte oss vekk.
De har bestilt bord på Shanghai Express.
Det var der vi feiret 25 år.
Du var ikke engang påtenkt, Rubes.
"Æsj, pappa."
Isbjørner invaderer byer de aldri har nærmet seg før.
De sulter.
"Rike hvite menn, stakkars hvite bjørner."
God tittel.
"Ikke kom tilbake."
Landsbybarn som kjeder seg.
Et nytt punkt på "liker ikke"-listen.
En miljøforandring, akkurat det vi trengte.
- Hallo, blomst. - Snakker du til meg?
Jeg ville aldri kalt sjefen min "blomst".
Jeg tror du gjorde det.
Ikke sant?
Så vi snakker begge med blomster.
Hvis de blir stående i kveld, bør du ta dem med hjem til Cassie.
Godt tenkt.
Ben. Telefon.
- Hvem? - Nathan.
Si at jeg ringer tilbake.
Han høres ganske fortvilt ut.
Dette er en katastrofe.
Så fælt. Skikkelig nedtur.
Vi skal lage plass til dere.
Hva med lekene mine?
Vi henter dem så fort vi kan.
Det går bra for Cassie.
Sees hos meg.
Det er et nødsfall. Kan du steppe inn?
Med 50 til middag? Dette bør være bra.
Nathans bygning faller sammen, han er på gata.
Mamma, pappa og Ruby kommer,
og vi må få sju folk inn på to soverom.
Temmelig god unnskyldning. Hva skjedde?
En sånn strukturell svikt-greie?
Han kom hjem til politi og utrykningskjøretøy.
De slipper ingen inn.
Gå. Ja. Stakkars Nathan.
Si at jeg gleder meg til å se moren din.
Av gårde med deg.
Jeg har en luftmadrass!
Takk!
Vi kan blåse den opp senere.
Hvordan går det?
Edward tror det er stort eventyr.
Nathan er litt rystet.
- Er dette greit for deg? - Selvsagt.
Sikker?
Det er vi begge.
Søtt svar.
Det blir en søt unge.
Donna sa at mamma og pappa kan bo der hvis det blir for mye.
Ikke tale om, de har bryllupsdag. Det blir ikke lenge.
Hvordan ble jeg så heldig?
Du sveipet til høyre.
Det var et sexy bilde. Jeg kunne ikke annet.
Må elske moderne date-ritualer.
Onkel Ben! Hvor er du?
Best jeg sjekker.
Det er gutten sin.
Du dytter inn på den siden, jeg tar denne.
Du kan falle av en liten seng.
Jeg kan iallfall ikke strekke meg.
Godt vi ikke innredet barnerommet ennå.
Vi diskuterte begrensningene med en enkeltseng.
Det vekker minner.
Det er sikkert og visst.
Slutt å hoppe, Eddie.
Det er ikke vår seng.
Tante Cassie har kake, hvis du vil ha.
- Ja! - Ja!
Huset ditt faller vel ikke ned, onkel Ben?
Ikke tale om. Gå nå.
Han virker ok.
Han er optimist.
Hvordan går det med deg?
Legg mitt til listen over defekte leilighetsbygg.
De antar grunnvollen har sunket.
Dere er iallfall trygge begge to.
Den er antakelig verdt halvparten av det jeg betalte nå.
- Mamma og pappa. - Ja.
La dem finne seg til rette først.
- Ja. - Takk.
- Det gikk fort. - Hei!
De kaller meg "Bånn Gass"-Dave.
- Hallo, min kjære. - Hallo!
Hvordan har vår embryo-elskling det?
Ben burde ikke sagt det.
- Det er tidlig, men han er så glad. - Ruby!
Samme navn som sist du så meg.
Hva med oss? Hei!
Besta!
- Besten! - Hei, gutten min!
Vi har visst hele velkomstkomiteen her.
- Dere har visst det! - Ruby!
- Hei! - Hei!
Hei!
- Hei. - Hei, mamma.
Hei.
Vi er her fordi huset vårt faller ned.
Hva?
Takk, Eddie.
Kom.
Unger.
Du løfter ikke en finger mens vi er her.
- Jeg er ikke invalid. - Men du bærer barnebarnet vårt.
Du har Rafter-gjengen her.
Sett deg og fortell meg alt.
Jeg skal bare rydde...
- Sitt. - Ja vel.
Er alt i orden?
Så langt.
Det blir det. Jeg må bare...
Dere snakker om IVF.
Dere gjør det.
- Ikke sant? - Jo.
Bedre enn fallende leilighetsbygg.
Hvor mange måter kan du si "dette er noe dritt" på?
Pass munnen din!
Og vi bidrar. Takk.
Sjekker at mennene vet det, så de kan bidra også.
Mennene ordner med sengeplasser.
For en klisjéaktig arbeidsfordeling.
Hun blir enten anarkist eller statsminister.
Buradeena vedder på førstnevnte.
Og re opp din egen seng!
Sofaen, ikke sant?
Jo. Sengetøy i gangen.
Hvorfor tar hun etter en søster hun knapt har møtt?
- Rachel? - Ja.
Ja, hun var tøff på den alderen.
Dere var det alle sammen.
Hva er det?
Madrassen er som mitt liv.
Den trenger luft.
Typisk meg å kjøpe en rønne.
Kanskje det ikke er så ille.
Det har vært det alle andre steder.
Jeg tror du leter etter ordet katastrofe!
Alt du trenger.
Det vet du. Alt vi har råd til.
Dere er ikke laget av penger.
Jeg spør ikke Rachel.
Hun takler det. Få henne på egen hånd.
Hvis hun kommer.
Hun prøver.
Da ville hun ikke utsatt beslutningen til siste øyeblikk.
Hun er opptatt. New York er langt unna.
- Ja. - Ja.
- God natt. - Natta.
Ikke la veggedyr få fnatt.
- Pappa. - Sov godt.
Takk, alle sammen.
Hva som helst, når som helst. Drøm søtt.
- Dave! - Æsj, pappa.
Ikke meg.
Det var madrassen.
Den er lekk.
BYGGESVIKTSKANDALE VOKSER
Overraskelse.
Stakkars Nathan. For et rot.
Hallo, fremmede.
Ost og snacks.
Om du ikke er den beste unnskyldningen for formiddagsvin,
så vet ikke jeg.
Bygget til Nathan faller. Du godeste.
Hvordan går det?
De slipper inn folk i dag for å hente ut det nødvendigste.
Det høres ikke bra ut.
- Si ifra hvis jeg kan hjelpe. - Takk.
Så du...
Landsbylivet kler deg.
Eller så snek du til deg en ansiktsløftning uten å si fra.
Jeg savner deg.
Du kan komme på besøk når som helst.
Med dette stedet å drive?
Jobb, jobb, jobb.
- Jeg ser sikkert sliten ut. - Du gløder.
Trettifem år.
Nydelig.
Skulle gjerne hatt festen her.
Vi feirer der vi feiret 25.
- Ja, Ben sa det. - Ja.
Fantastisk.
- Hele familien? - Pappa?
Spørs på denne ettermiddagen.
Det går sikkert bra.
- Og det er verdt å skåle for. - Ja.
Og for den rampete jentekvelden vi skal ha før du drar igjen.
- For vennskap. - For vennskap.
- Er det alt? - Ja.
Ja. De slipper oss inn igjen i morgen hvis vi glemte noe.
Sjenerøst av dem.
Det er alt, til de finner ut hva som skjer.
Kan ta måneder, sa han.
Han hadde et blikk som sa: "Kanskje aldri."
- Antakelig ikke... - Jo da.
Men fordelen er at det ikke kan bli mye verre.
KENDALTON ELDRESENTER
HOVEDINNGANG LEVERING NESTE AVKJØRSEL
Vi besøker pappa minst én gang i måneden.
Det går nedover med ham, men saktere enn forventet.
Klar?
Jeg er fornøyd med et smil selv om han ikke kjenner oss.
Jeg tester vannet.
Hei, pappa.
Veslejenta mi.
Jeg sa nettopp til moren din i morges:
"Lenge siden Julie var innom."
Jeg sa: "Gi Julie noe fint til jubileet.
"Vi drar til Shanghai Express og spiser kung pao-kylling."
Husker du det?
Man glemmer ikke slikt.
Å, pappa.
Husker du da vi tok det bildet
og endte opp med "S-E-X" over hodene?
Ringer en bjelle.
Sex.
Hvor er moren din?
Hun var ikke der den kvelden.
Selvsagt var hun det.
Nei, hun var død for lengst.
Ikke vær så jævla dum.
- Ro deg ned, Ted. - Kanskje du trodde det.
Jeg vet hva jeg vet.
Ikke bli sint, besten.
Hun snakker tull.
Vet du hva? Kanskje jeg tar feil.
Som om moren din ikke ville vært der.
- Moren din er glad i deg. - Jeg vet det.
Det er best vi går.
Vi henter deg igjen om tre dager.
Klokka seks.
Jeg skal være klar.
Blir ikke show uten sjefen.
Nei. Sees da.
- Sees, Ted. - Ha det, besten.
Ha det.
Sikkert at det er verdt sjansen?
Han var fin nå. Og vi har taklet det ellers.
Et av hans innfall kan ødelegge kvelden.
Det har jo skjedd.
- Jeg passer på ham. - Takk, vennen.
Vi kan også stikke innom på veien.
Hva?
Jeg sier det bare.
Jeg skjønner. Men jeg vil være positiv.
- Ja. - Det var så fint å dele minnene.
Hva om vi deler noen flere?
- Husker du det? - På en måte. Egentlig ikke.
Nesten 30 av 35 år her.
- Fin tid. - Fantastisk.
Alle under samme tak.
Ben i nabohuset.
- Det var en spesiell tid. - Ja, det var det.
Vil du banke på?
Jeg trodde jeg ville, men nei.
Nei.
- Vi kan ikke vende tilbake. - Nei.
Fortid er fortid.
En gyllen tid.
Men nå lever vi ut drømmen.
Når romantikken begynner å kjølne
og snuppa ikke gir deg så mye søtt
som du synes hun burde,
blidgjør dette henne hver gang.
"Hallo, jenta mi."
Må ikke forveksles med...
Som betyr: "Hallo, geit."
Og kle deg absolutt ikke slik.
Da sier hun: "Carboner deg!"
CARBONER DEG
Neste gang skateboarder jeg rundt Akropolis.
Har dette faktisk tatt av?
Han får folk til å le. Får fremdeles meg til å le.
Over en million følgere?
Ja, og sponsorer og andre plattformer.
Vi er i feil bransje.
Det kan du trygt si.
Jeg må levere varebilen.
Eddie?
- Jeg kan gjøre det. - Du har gjort nok.
- Han vil kose seg ved elva. - Ja, pappa?
- Vi må dra. - Jeg rydder vekk tingene mine.
Det er greit. Vi gjør det ferdig senere. Kom igjen!
Retta må lure av og til.
Hun skjønner spøken.
- Hva er det? - Ingenting.
Å nei.
Cassie?
Cas?
Vi mister det, Ben.
Du hadde rett.
Jeg skulle ikke ha sagt noe.
Går det bra?
Du hørte legen. Det går fint.
Sikker på at du vil skjule det?
Jeg vil ikke ødelegge bryllupsdagen.
Bare et par dager.
Vi kan prøve igjen.
- Jeg klarer det ikke. - Øv mer.
Sjørøvere!
En garde, din lømmel!
Kom igjen, folkens.
- Ta den, og den. - Trodde du lærte ham opp.
Eddies sjørøvere kom.
- Da stikker vi. - Ikke for hardt.
Har du bekreftet bordet?
Kan være kø på en søndagskveld.
- På saken. - Blir vi sene, skyldes det pappa.
Alle om bord på Shanghai Express.
Klare? Kom igjen.
La hummeren være, Eddie.
Lurer på om alle vet noe vi ikke vet?
- Når var dere her sist? - Evigheter siden.
Henry snakket om å selge.
Det vil jeg si han har gjort.
Vi deler godene.
- Jeg vet det er teit. - Faktisk ikke.
Foreslår at vi dropper rekene.
- Ja. - Jeg vil ha reker.
Tro meg...
- Nei. - Hør på faren din, Nathan.
Jeg er Nathan, besten. Dette er Edward.
Kung pao-kylling!
Pappas favoritt da vi pleide å gå hit.
Jeg elsker den også, Ted.
Hva gjør den kinesiske jenta her?
Dette er Cassie, besten. Kona mi.
Og hun er vietnamesisk.
Hvor er Mel?
- Du er ikke Mel. - Mel døde, pappa.
Du gikk jammen fort videre.
For lenge siden.
Husker du?
Jeg likte Mel.
- Ja. - Det gjorde vi alle.
Du skulle fått barn.
Har du barn?
Nei, Ted.
Et liv uten barn er bortkastet.
Mel likte kineserne.
- Pappa! - Vår Mel var ingen rasist.
- Så lei for det. - Det går bra.
Kan vi bare bestille?
Frøken?
Unnskyld meg.
Takk.
Sa Ben det?
Du skjulte det i tre dager.
Jeg snakket med min venn Anna.
Det er så likt deg å sette oss først.
Han er så desperat etter å holde babyen.
Kan du tenke på deg selv til en forandring?
La oss stille opp for deg.
Bare hvil deg.
La kroppen restituere seg.
Og når du er klar, kanskje et nytt forsøk.
Fire ganger.
Jeg vet ikke om jeg orker det igjen.
Jeg sa til ham før vi giftet oss
at jeg hadde problemer på det området.
Men vi var så forelsket.
Hva om han slutter å elske meg?
Cassie, du er så elsket.
Av oss alle.
Tvil aldri på det.
Alt ok?
Det blir det.
Rachel.
Gå. Det går bra.
Du også.
Sikker?
Ja.
Trenger bare litt tid.
- Her er hun. - Hei, Rachel!
Hei!
Shanghai Express er ikke som før.
Ingen kung pao.
- Mamma! -Den største synd.
Ikke ifølge bestefaren din.
Hei, vennen.
Vi ga laptopen sin egen stol, som om du er her.
Jeg ville, om jeg kunne. Jeg prøvde.
Det vet vi.
Hun sitter i pyjamas.
Det er tidlig morgen her.
- Det er kveld. -Jeg er i New York.
- Vi savner deg. -Jeg savner alle dere også.
Så hva er siste nytt?
- Nathans leilighet gikk i dass. - Du.
- Pass munnen. -Den gjorde det.
- Hva? -Festbrems, Rube.
Ja. Dårlig byggeskikk.
Jeg sender deg nyhetslenken. Det skjedde fem steder.
Hva skal du gjøre?
Bor hos Ben en stund.
Glem det. Du er her, og jeg har ordet,
og har du et glass med noe?
Åpner flaska nå.
Singeldrikking, vær forsiktig.
Hvis du er singel.
Dere kjenner meg.
Jeg vil utbringe en skål for verdens beste foreldre.
Jeg er glad de giftet seg,
om bare for at vi ble født.
- Så selvsentrert. -Og fordi vi er glade i dem.
- Amen til det. - Takk.
Ta glasset ditt, Cassie.
Vi skåler for legendariske Dave og Julie Rafter
som feirer 35 fantastiske år.
For vår far, mor, bestefar, bestemor, svigersønn og datter.
-Og våre rollemodeller for lykke. -Ja.
-Litt av et ansvar. -Dere takler det.
- For mamma og pappa. - For mamma og pappa.
Skål!
Jeg må gjøre meg klar til jobb.
Noe nytt? Noe spennende?
Ingenting som haster.
-Har du løpt maraton? - Ikke i år.
- Det gjør du alltid. -Hadde andre ting på gang.
Ikke jobb for hardt. Vi savner deg.
-Glad i deg! Ha det! -Sees!
Glad i dere.
Hjem til oss for kung pao-kylling.
- Hva sier dere? - Vi gjør det.
- Hør, hør. - Vi stikker!
Nok av tid til å møte dem når du er født, småen.
Kung pao-kylling,
som et liv godt levd.
Du marinerer følelsene,
sørger for at det er smak
og masse fres,
passer på at ingenting fester seg,
tilsetter varme, kjøtt, krydder
og rører alt sammen.
Så garnering til hver enkelt smak.
Og hvis du er heldig, gjøres det med kjærlighet.
Middag er servert.
To, fire, seks, åtte...
Et godt liv.
Hogg innpå.
- Sånn ja, Ted. - Ja!
- Vær så god. - Takk.
Dave og jeg, kung pao-kylling, med kjærlighet.
Men går det galt, som med Ben og Cassie...
Vær så god.
...mangler du en ingrediens.
Vel bekomme, mamma.
Skynd deg.
Hvis du skal servere mat, gjør det raskt.
-Eller Ruby, for mye saus. - Du tar en evighet.
Kung pao-kylling, Jules.
- Det er Ruby, besten. - Hvem?
Pappa, glemmer oppskriften.
Eller Nathan, det henger bare ikke i hop.
Så faller alt sammen.
Over sengetid, Eddie. På med pysjen.
- Puss tennene. - Jeg prøver å gå på do!
Kom an, Ruby.
Vent litt.
Trettifem år, Mrs. Rafter.
Kom hit.
Opp- og nedturer,
inn- og utganger, og her er vi ennå.
Det er litt av en prestasjon nå til dags.
Det vil jeg si.
Jeg husker jeg var nervøs for om jeg kunne prestere på vår 25.
Men med denne ordningen er det ingen prestasjon å være nervøs for.
Du kan arkivere det under "i påvente av".
Best vi ikke må vente for lenge.
- Du har teken ennå. - Gi deg.
- Du elsker det. - Ja.
Jeg gjør bare mitt.
Fremdeles liv i gamlingene.
For mye informasjon. Takk, pappa.
Gratulerer.
Jeg bekymrer meg for ham.
Det har ikke vært noen på så lenge.
Vanskelig med en unge på slep.
Han savner nok intimitet.
- Jeg savner intimitet. - Du får mer enn nok.
- Tja... - Her. Du skyller og jeg stabler.
- Romantisk. - Praktisk.
Men jeg bekymrer meg.
- Vi pleide å rydde opp etter dem. - Vi gjør det fremdeles.
Nei, jeg mener når noe gikk galt for dem,
var vi med på å rydde opp.
- De er voksne nå. - Ja, men fremdeles våre.
Hva utløste dette?
Kung pao-kylling.
Metafor-overbelastning.
Og pappa er så mye mer våken,
på sin egen snåle måte.
Det virker galt å dra tilbake når så mye skjer.
Ben og Cassie trenger ikke fullt hus.
De klarer seg.
De må leges.
Livet vårt er hjemme.
Men de er her, og vi kunne hjelpe dem med å leges.
Ruby kunne trengt en lengre pause.
- Et par dager? Klart. - Lenger.
Hjelpe Ben og Cassie, få Nathan på beina igjen,
se pappa oftere. Ruby kan gå på Edwards skole.
Hvor mye lenger?
Ta det på sparket. En stund?
Og hvor er vi i det?
- Vi er foreldre. - Ja, med vårt eget liv.
Jeg har et foretak, du har jobb.
Og hvor skulle vi bo?
Denne ordningen holder bare noen dager.
- Jeg vet ikke hvor dette kommer fra. - Jeg bare...
Det er det vi må gjøre, ellers er vi dårlige foreldre.
Vi er ikke dårlige foreldre.
Den beste måten å hjelpe Nathan på, er å tjene pengene han antakelig vil låne,
og Ben og Cassie klarer seg.
Jeg mener det, Dave.
Jeg også.
Du sa det selv utenfor gamlehuset.
"Fortid er fortid."
- Vi er ikke de foreldrene nå. - Det er vi alltid.
Rubes er ansvar nok.
Det er vår tid, Jules.
Vi sover på det.
Bæsjeskandalen, en spontanabort, et vaklevorent bygg, et vaklevorent sinn
og noe Rachel ikke sier.
Jeg har følt det lenge.
Noen må rydde opp.
Det var da det slo meg.
Jeg har lett etter svar på et skremmende spørsmål.
DU, HAM OG DEM DRUSILLA SAVAGE
HVOR VIL DU NÅ?
Jeg er ikke den kvinnen jeg var, så...
DEN DU ØNSKER Å VÆRE
VEIEN FOROVER
TA NESTE STEG MOT LIVET DU FORTJENER
Hvem er jeg?
Jeg vil flytte tilbake hit.
For godt.
Tekst: Gry Viola Impelluso
Kreativ leder: Heidi Rabbevåg