BASERAD PÅ SANNA HÄNDELSER FRÅN CHEMEHUEVISTAMMENS MUNTLIGA HISTORIA.
DETTA ÄR BERÄTTELSEN OM ÖKENLÖPAREN WILLIE BOY.
JOSHUA TREE, KALIFORNIEN 1909
- God morgon. - God morgon.
De är vackra.
Så vart ska vi? Arizona? Nevada?
En ökenstuga... med utsikt.
Vidsträckt nog att ingen fångar oss.
Ett tecken.
Du låter som din far.
- Vad är det? - Carlota!
Det är över.
Nu vill jag att du lyssnar på mig. Aldrig. Begriper du?
Du får aldrig min tillåtelse.
Han är blod. Jag vill höra dig säga det.
Öppna munnen! Säg det!
Jag får aldrig din tillåtelse.
Förstår du mig?
Jag vill aldrig se dig igen.
- Snälla! - Det räcker.
Vad tänkte du? Spökdans? Ta henne från hennes familj?
Vissa saker är inte menade för detta liv, Willie Boy.
Flicka lilla. Vi måste gå.
Snart är allt blott ett minne.
Hästarna bör vila när solen står högst, inte börja slita. Kom nu.
Kom.
Carlota. Du. Carlota.
Vi klarar ökenhettan. Du orsakar dagens besvär.
- Hon rymde med sin kusin. - Pyssling.
Ska du börja nu? Vad hände med våra traditioner, Maria?
Traditioner? Som fruktplockare åt en vit markägare? Den traditionen?
Saker förändras, William. Vi förändras.
Se dig omkring. Vi är 26 i byn. Traditioner skänker ingen make.
Det räcker, Maria.
Om du flyttar oss flera veckor i förväg, så får du vänta tills vi sagt våra farväl.
Kvinnan från Indianbyrån... Nej, stanna. Du behöver inte fler domderande kvinnor.
Jag behöver en fredlig ton oss emellan.
Skipa fred då.
Godis, godis! Hon har godis!
Okej, lugna ner er nu. Så välkomnar man inte folk.
- God morgon. - Så välkomnar man inte folk.
- Är du okej? - Jag ramlade.
Å nej, ramlade du? Skulle det kännas bättre om du fick lite godis?
- Vad säger man? - Snälla.
- Och? - Tack.
Tack.
Ska ni redan flytta? Men skörden är först om en månad.
Jo, det stämmer.
Då kom jag i rättan tid.
Den här tillhörde min mor.
Hon var eldig och glödande som du.
Så jag ville att du skulle få den.
Tack.
Fortare! Vi måste ikapp!
Mormor sa att han är en ökenlöpare.
Han kan vandra i flera dagar.
Vi kommer aldrig ikapp honom.
BANNING, KALIFORNIEN
Släpp...! Rör mig inte!
Din jävla filisté!
- Rör dig inte! - Han får lugna ner sig i cellen.
Ta dem till den andra.
- God morgon, Ticup. - Miss True.
Jag tog med några donationer som blev över från Malkibyrån.
Jag tänkte att du och ditt barnbarn kanske ville ha nya kläder.
Är Willie Boy hemma?
Han och jag har aldrig träffats, men Carlota talar så gott om honom.
Som jag förstår det tillbringar han sin tid i öknen,
men jag tänkte att han ville ha några av dessa.
Jag lämnar dem här.
Adjö.
Vi stannar tidigare för ceremonin ikväll.
Har någon dött?
En man från Riverside. Ingen sjöng för honom.
- Vad hände? - Jag gjorde ett misstag.
Jag gjorde precis en tinktur. Tala med din mor.
Jag vill tacka er alla för att ni kom hit idag.
Vår skapare gav oss...
saltsångerna som leder våra andar till vargen som skapade vägen till himlen.
Skaparen gav oss också dessa sånger för att lindra vårt lidande.
Men dagen när Han skulle överlämna dem till oss
varnade Han att Han först måste krossa våra hjärtan.
För så lär vi oss saltsångerna.
I vårt lidande finner vi den sanna lyckan.
I hjärtan som krossas finner vi liv och i...
finner vi saltsångerna.
Vill ni höra en berättelse?
Jag ska berätta och varna er för den legendariske John Hyde.
Han är västerns främste spårare.
Tyst som en mus, men med ögon som en falk.
Vet ni vad han gjorde? Han anföll tullhuset i Nogales och dödade flera män.
Amerikanska milisen kom. Mexikanska infanteriet. Buffalosoldater.
Och gissa vad; nu har han tagit sin tillflykt till öknen och han skyddar oss.
Men i natt bör ni sova med ena ögat öppet.
För vet ni vad John Hyde gör? Han smyger runt...
och äter småbarn!
Jag retas bara. John Hyde är min vän.
Skrämde jag er? Bra. Jag menade att skrämma er.
Här.
Du är hövding nu. Ta över efter mig.
Carlota!
Ska du någonstans?
Är de värda det, Carlota?
Carlota.
Jag vill att du tänker på vad du gör.
- Carlota! - Nu räcker det, William.
- Jag vet att han är därute. - Jag sa att det räcker.
- Lämna henne ifred. - Lämna henne ifred, Maria?
- Hon är min dotter. - Hon är min dotter med!
Om du fortsätter pressa henne, så driver du bara iväg henne.
- Nej! - William!
Carlota!
Ett gevär. Beväpnade du dig för att prata med mig?
Är du rädd nu? Vart är hon?
- Jag hoppades att kanske... - Var det därför du kom?
- Gör det! Gör det! - Pappa!
Om du vill ta henne, så måste du döda mig!
- Kom igen! - Nej!
- Pappa! - Nej!
Vad gjorde du?!
William!
- Det var en olycka... - William!
Mamma, nej! Förlåt mig!
- Lämna oss... - Mamma?
Lämna oss!
De kommer efter er.
Fly!
Ingen fara. Ingen fara.
Snälla. Snälla.
- Sheriffen? - Nej.
- Detta är hans hem. - Å jo.
Vart är han?
Sabbatsår. Kan jag stå till tjänst?
William blev skjuten igår natt. Han... Han är död.
- Din man? - Dödad.
Jösses...
Han var en god man. Höll indianproblemen på indianernas mark.
Du får prata med indianpolisen.
Mannen som sköt min make är med min dotter.
Indianpolisen skulle döda honom. Du måste hjälpa henne.
Regeringen gav er land och liv utanför våra lagar.
Prata med indianpolisen. Det har inget med oss att göra.
Min make sköts på Gilmans ranch. Det är i er jurisdiktion.
Okej, okej, okej... Ska du inte vända hemåt? Gå hem.
Jag går ingenstans förrän jag träffat honom.
Jag beklagar det som inträffade.
Jag trodde att jag sa åt dig att gömma spriten.
Han vägrade lyssna. Jag försökte stoppa honom.
Upp med dig, kompis.
- Frank? - Å nej, Reche...
Sätt ner mig, Reche.
Jag mår fint.
Ta det försiktigt.
Nu ska vi se...
- Kom igen, kompis. Dags att vakna. - Okej...
- En indian dödade av sina egna. - Det är inte vårt problem.
- Det skedde på Gilmans ranch. - Gilmans ranch?
Kompis, kompis, kompis... Vi måste ta oss i kragen.
- Taft kommer till Riverside. - Taft?
Det är något oviktigt skitsnack.
Ingen tycker om en människojakt, men nu har den börjat.
Kompis, vi måste samla ett gäng.
- Ska de inte bränna kroppen? - Bara hans tillgångar.
Du gjorde rätt som vände dig till sheriffen.
Vi ska skipa rättvisa.
Vem är du?
Byrackan kommer när den känner doften av ben.
- Säg inte att han rider med oss. - Håll käften.
De behöver inte männen.
Jag bad dem inte att komma för att hjälpa dig och Hyde hitta Willie Boy.
De är här ifall ni gör det.
Big Jim, du stannar här.
Håll ett öga på staden och det andra på stammen.
- Ungarna kanske försöker ta sig tillbaka. - De behöver mer vatten.
- De klarar sig. - Jag syftade på hästarna.
- Får den jäveln ta den tonen mot dig? - Sluta prata.
- Vilken grupp storfötter... - Visa respekt.
För i helvete, hörde du det?
Vad är det med dig? Jag sa inte något till dig, så svara inte.
Ingen vill höra en kaxig låtsasvilding som uppfostrades av en vit häxa.
Var kom den ifrån?
Du får betala för dina synder.
Är det så, din apa?
Du är förtjust i Frank. Därför behåller han dig.
Sheriffen? Pojkarna väntar på dig.
Vägrar hon prata med oss?
Kom. Vi ger oss av.
- Ser du några spår däruppe? - Nej.
Grabben fick oss att rida i cirklar. Han är skickligare än jag trodde.
- Skulle hästen göra detsamma för dig? - Ja, det skulle han.
Korkat...
- Hästen ser törstig ut. - Den med.
Kan någon förklara hur rödingar till fots var snabbare än ett gäng ryttare?
- Hästarna klarar inte mycket mer. - Vi måste återvända.
- Jag följer inga ökenhundar. - Vi måste slå läger för natten.
Den här platsen duger till det.
Vet de något som vi inte vet?
Jag hoppas det.
Indianen har stirrat på oss i en timme.
Jag beklagade aldrig förlusten av din fru, Frank.
Hur sover du?
- Är du Hyde? - Kanske.
- Segundo. - Frank Wilson.
Toutain sitter på stenarna där borta. Reche är min spårare.
Nolan spelar munspel. Han är allt-i-allo.
Och Ben de Crevecoeur...
han är bara en skitstövel.
Vi underskattade öknen. Hästarna är törstiga.
Vet ni var vi kan hitta vatten?
Juniper Pond är troligast.
Kan ni leda oss dit?
Ja.
Tackar.
Kom nu.
- Litar du på Old Crazy Horse? - Nej.
Men om min spårare inte hittar vatten, så har vi inget annat val.
Var är vattnet?
Öknen slukade det.
Otroligt.
Föll du för den, sheriffen?
Finns det en annan källa i närheten?
- Ungefär en dagsritt bort. - Jag visste det.
Du gjorde det med vilja, din rödryggade horunge.
Drog oss hit utan vatten, så ni kan hitta dem på egen hand.
Men det kommer inte att fungera.
Kom.
- Vart fan är ni på väg? - Tillbaka.
Tillbaka för att hämta förnödenheter och vatten. Vi har inget annat val.
- Och dem då? - Packa vad ni behöver.
Spåret finns vid Pipes Canyon.
Frank, en av oss måste följa med dem, så att de inte blåser oss.
- Jag går. - Inte du.
- Jag följer ingen röding. - Jag gör det.
Strunt samma. Jag går. Jag vill vara med hela vägen.
Ingen häst.
- Två dagar. Pipes Canyon. - Visst.
Skynda er. Jag ser till att Willie Boy är fastbunden när ni kommer tillbaka.
Okej, visa mig vad ni kan.
Ni är ett par ökenhundar, eller hur?
Duktig hund...
Nolan har inte en chans.
Mina herrar!
Det är bara en kamera.
Jag ville ställa några frågor om Willie Boy.
- Har sheriffen någon kommentar? - Vi rider vid gryningen.
- Något mer? - Nej.
Tidningsmannen...
Mister Randolph Madison.
Så vad gör en tidningsman ute i den här gudsförgätna sandlådan?
Jag behöver en artikel.
Jag har en åt dig.
Varsågod.
"Spåren i sanden tyder på att han tvingar henne att följa honom.
Förmodligen med ett laddat gevär mot ryggen.
Vi var nära nog att höra henne gråta och klaga."
Vad sägs om den artikeln? Du kan läsa den i morgon.
Jag har gjort det, mister Crevecoeur. Det är en bra artikel.
Willie Boy ska bli allas värsta mardröm.
Rädsla när verkligen det bästa godiset.
- Men saken är den... - Vad?
- Den saknar ett stort slut. - Det kommer.
Jag försäkrar dig, mister Randolph, att det kommer.
När?
Du vet... Det handlar om perspektiv.
Willie Boy är en fantastisk skurk.
Men... vem är hjälten?
Är det sheriff Wilson?
En fyllbult som inte kunde rädda sin fru från ett rostigt blad; vår hjälte?
Eller är det någon annan?
Det kanske är en man vars familj blev vräkta av amerikanska trupper
när Malkireservatet bildades.
En man som en dag kanske blir, borde bli sheriff.
Min artikel kräver en hjälte.
- Vad är du ute efter, mister Randolph? - Vi skriver om dig i varje ökentidning.
Tills nyheterna är brännheta över delstatsgränserna.
Ju värre han är, desto bättre är du. Tidningarna kommer sälja som smör.
Jag frågar igen.
Vad är du ute efter?
Sheriff Wilson måste låta mig följa med annars blir ingen artikel skriven.
Och det är min enda väg bort från den här gudsförgätna sandlådan.
Det finns fler av dessa längs hela vägen till Nevada.
Frank, jag har en idé: Varför inte skänka huset till din häst?
Då får du stallet helt till dig själv.
- Sheriffen. - Var fan kom du ifrån?
Kan vi talas vid? Randolph Madison från Banning Daily.
- Nej. Skicka iväg honom. - Varför?
Han skrev om oss på förstasidan. De fick oss att se dumma ut.
Såg vi dumma ut? Du, kanske.
Med all respekt, sheriffen, så är en mordisk indian lös
några dagar innan president Tafts besök till Riverside. Mycket står på spel.
Om ni kommer tillbaka tomhänta, så kommer folket vända sig emot er.
Folk kommer tro att du inte klarar jobbet och folket får inte gå emot oss.
- Oss? Vad säger han? - Hur kan du vara till hjälp?
- Rädsla, mister Reche. - Tänk på saken, sheriffen.
Om folket fruktar Willie Boy
så samlas de bakom oss oavsett hur lång tid det tar att gripa honom.
Ingen rädsla utan en artikel.
Folk kommer tro att du inte hanterar jobbet och frågar sig varför...
Ryktet går att man inte ska gräva för djupt i ditt förflutna.
Din jävel!
- Kom igen, Reche! - Vad vill du?
- Gör det igen... - Vad fan vill du? Svara mig!
Det räcker.
Jag försöker inget.
Jag behöver er till en artikel och ni behöver tid som jag kan ge er.
Det är allt vi har.
Okej, mister Madison.
Okej.
Tillbaka till jobbet.
Ben, hade du något med det här att göra?
Nej.
Så hur visste han vart vi var?
Nu beger vi oss av.
Behöver ni aldrig vila?
En låda.
Lunch.
För i helvete!
Är du okej?
Jag klarar mig.
Tror du att någon följer oss?
Nej, det tror jag inte.
Vi går.
Där har vi honom.
Vatten - och snabbt!
Gör plats längst bak.
Upp på fötterna. Kom igen. Vi har dig.
Indianerna står där och tittar på honom.
Lägg honom i vagnen.
Spårarna följer med oss.
Vi sover här i natt. Djuren kommer hit för att dricka. Det ger oss mat.
Borde vi inte fortsätta?
Om någon följer oss så är de en dag efter. Vi klarar det.
Segundo.
Varför är du här?
Jag ska hämta hem Carlota.
Bara Carlota?
Ja.
Bönorna bubblar.
Jag trodde att indianerna hade lämnat mig att dö.
Sen hörde jag vagnen.
De visste.
Därför lever jag fortfarande.
Varför?
För de är goda människor.
Mister Toutain.
Reche berättade att du växte upp på ett reservat.
Sympatiserar du med indianerna?
Han predikar för dem.
Varför målar du inte ansiktet rött och går över till deras sida?
Vilka är barbarer här?
Att älska indianer gör dig inte smart, Toutain.
Du predikar bara för dårar.
God morgon.
Köttet är lite segt.
Carlota!
Nej...
Låt mig se.
Ingen fara. Andas. Troligen är det ett torrbett.
Det ligger en jaktstuga i närheten. Där bör finnas förnödenheter och medicin.
Få inte panik. Det gör saken värre. Kom nu.
Vet du varför Chemewhuevi bränner den dödas egendomar?
Det befriar dem från deras band och anden kan släppas fri.
Jag vet att min systers död hemsöker dig, Frank.
Men det kanske är vi som hemsöker henne när vi vägrar släppa taget.
Ät något.
Sir...
Lasta vagnen. Vi beger oss till Garths stuga.
- Det finns en brunn där. Tio minuter. - Ja, bossen.
God morgon.
Saken är den att jag och mina män är här för att gripa pojken... levande.
Om ni har någon slags vendetta, så kommer det komplicera saker och ting.
Förstår ni?
Jag kommer hitta honom och ni kan ta bitarna när jag är färdig.
Förstår du?
Vad gör en yaqui hos chemehuevi?
Jag hoppades att William skulle välkomna er...
och få er att glömma alla hemskheter som ni sett.
Men döden följs inte av friden, gör den?
Spriten följer döden.
Du. Undan.
Jösses...
Vill du ha mer vatten?
Den här stugan är som vår dröm.
En stuga med utsikt.
- Toutain, håll koll på dem. - Reche, rid upp.
Det är en stig runt norra sidan. De verkar ha sett något.
Jag är på väg.
Hur mår du?
Jag är färdig.
Jag ser några spår härborta.
Ladda kameran.
Helvete.
Brunnen är förstörd. De pajade det jävla handtaget.
- Kan du laga det? - Fan heller.
- Hur länge? - Det rör sig om några timmar.
- Vi måste avsluta det här. - Sluta prata.
Spåret leder till en plats vi känner till. Hästarna slits, men där finns vatten.
Du leder oss inte till vatten, eller hur? Du tröttar bara ut hästarna.
- Gör jag? - Ja, det gör du.
Hästarna stinker av döden, men inte tack vare mig.
Utan för att ni vandrar runt i öknen som en grupp barn.
- Tänker ni låta honom dra vapen mot mig? - Jag sa åt dig att vara tyst.
Sänk pistolen, Hyde. Det blir bara rörigt för alla.
- Sätt dig i vagnen med Nolan. - Jag går ingenstans.
Jo, det gör du och ta med dig pennfäktaren.
Du tappar kontrollen, sheriffen.
Förr eller senare samlas alla runt någon annan.
Kom, Randolph.
Vi har ett slut. Läs från "En anonym källa..."
"En anonym källa berättade för Ben de Crevecoeur att Willie Boy
drack två flaskor av eldvatten innan han dödade William i sin säng...
- "...och kidnappade hans 16-åriga dotter." - Hon är 14 år.
- Du sa 16 år. - Nu är hon 14 år.
Säljer vi inte rädsla, mister Randolph?
Jag gillar din stil, mister Ben.
De Crevecoeur. Det är franska.
"och kidnappade hans 14-åriga dotter."
Mister Ben de Crevecoeur varnar att det ryktas om
"att ett indianuppror håller på att växa fram i öknen..."
Resten ser bra ut. Tryck det.
Sjöng de saltsångerna för William?
Jag vet inte.
Vi måste resa härifrån. Snart.
Jag behöver medicin.
- Vad? - Din mormor.
Hon måste ha något som hjälper.
Nej... Jag kan inte lämna dig så här.
Jag behöver medicin.
- Willie Boy... - Okej.
Jag älskar dig.
Förlåt Willie Boy för hans synd.
Låt inte din ande...
hysa vrede mot oss.
Rebecca?
Det är någon därute.
Håll dig undan.
Willie Boy?
- Var är Carlota? - Hon är sjuk.
Ormbett.
Hon behöver medicin. Jag hade ingenstans att vända mig.
Hämta medicinen.
Ta vad du behöver.
Sheriff Wilson har samlat en grupp män.
De har spårat er sedan Banning.
Tack.
Vi närmar oss, eller hur?
Vi ska gripa pojken, men jag behöver honom levande.
Det är lagen, John.
Jag har känt män som dig. Lagmän som tvingar fram sina lagar på främmande mark.
- Jag är trött på det. - Om du skjuter pojken...
så dödar jag dig.
Nej. Jag tror inte det.
Du har upplevt tillräckligt av döden.
Jag ser det i dina ögon. Känner doften av det.
Far åt helvete, Willie Boy.
Det är inte lösningen.
Det är bäst att du är snabb. Jag har honom i siktet.
- Är du säker att det är han? - Ja, det är jag.
- Sett honom? - Vem?
Pojken!
Har du sett Frank? Jag hörde ett skott.
Nej...
Den här vägen!
- Willie Boy, nej... - Helvete.
- Du kan säga det igen. - Den jäveln dödade henne.
Jag visste att han skulle göra det.
Om du tar bilden, så tar jag ditt liv.
Mister Madison, du sätter dig i vagnen med Hyde.
Resten sätter sig i sadeln.
Segundo, vi behöver din hjälp.
Hur känns det? Första gången på hästryggen?
Ta honom!
Han är däruppe! Han försvann bland stenarna!
Willie Boy!
Fan!
Vi hittar honom.
Sheriffen borde inte vara här.
Förlåt mig.
Tillbaka!
- Vart är han? - Ovanför oss!
Håll ut, Toutain!
- Han är däruppe! - Ur vägen!
- Sprid ut er! - Ta skydd mot klippan!
Håll ut, Toutain! Du måste undan!
Ta skydd!
Reche!
- Toutain, sök skydd! - Han är uppe på klippan!
Besvara elden!
- Han springer västerut! - Skjut honom! Ta honom!
För i helvete!
Ser någon honom?
Ben!
Ut ur kanjonen!
- Han siktar mot hästarna, inte oss. - Skriv det på din gravsten, inte min.
- Vart är ni på väg? - Sluta! Sluta, Toutain!
Försök inte fly, din hund! Kom tillbaka!
- Frank... - Precis vad jag behöver.
Vart ska du?
Jag ska döda dig.
Sheriffen... Sheriffen!
Willie Boy!
Carlota är död!
Hyde spårade er till Pipes Canyon!
Vi hittade hennes kropp på klippsidan.
Hennes kropp ska tillbaka till Banning.
Om du överlämnar dig själv...
så får du säga farväl.
Hon är död.
Jag hittade ingen väg upp.
Jag såg honom inte.
Vad ska vi göra?
- Vi vänder hem. - Sheriffen.
- Sheriffen! - Vi vänder hem.
Läkaren säger att du klarar dig.
Så länge han fortsätter ge mig det här.
Frank, varför jagade vi pojken?
- Vad menar du? - Rättvisa.
- Vi är lagen. - Ingen av oss ville skipa rättvisa.
Jag minst av alla.
Frank, vi trasslade till det.
Vi trasslade verkligen till det.
Frank...
Jag glömde nästan...
Min västficka. Jag har något till dig.
Vart tog den vägen?
Frank...
Spriten ger dig inte henne tillbaka.
Jag var säker på att han sköt sig själv.
Jävla ynkrygg.
Vad gör vi nu?
Vi spårar upp honom.
Vi kunde inte hitta honom med en dags försprång.
Nu är han fem dagar bort.
Vad tänker du, Jim?
Tänk om det var självmord?
Det finns ingen kropp. Du är inte här för din hjärna.
- Kroppen vore för svullen för att flytta. - Den skulle falla sönder.
Kom igen, vad sysslar vi med, Frank?
- Det är över. - Vi kan inte återvända tomhänta.
- Kamera! - Vad gör du?
- Jim, lägg dig ner. - Nej, nej, nej!
Du låter indianen vinna. Du säger att han slog oss.
- Är du säker? - Ingen kommer se honom igen.
Han är död eller död inombords. Vi jagar ett spöke.
Ingen kommer tro att oss utan ett huvud.
Jag säljer det. Folket vill ha ett slut och vi erbjuder det.
En bild och jag har biljetten bort från den här hålan
och ni vänder hem som helgon.
Du slänger bort segern och alla kommer att få veta...
Lär dig att hålla käften. Ställ upp på bild eller inte.
Jag bryr mig inte vilket.
- Vart ska jag lägga mig? - Där.
Fler vapen.
Lägg dig på sidan.
Det är en lång exponering, så rör er inte. Stå still.
Le, för Guds skull. Ni är hjältar.
- Det är färdigt. - Tack, mister Madison.
Rid med Ben. Ni kan båda försvinna ur min åsyn.
Hur lång tid tar det att framkalla bilden?
Pojkar?
- Tillräckligt? - Tillräckligt.
ENLIGT CHEMEHUEVISTAMMENS ÄLDSTE ÖVERLEVDE WILLIE BOY HÄNDELSERNA 1909.
HAN LEVDE ETT AVSKILT LIV NÄRA PAHRUMP I NEVADA OCH AVLED AV TUBERCULOSIS.
INGEN VET VAR HANS KVARLEVOR FINNS.
WILLIE BOY OCH CARLOTA ÖVERLEVDE UNGEFÄR 26 DAGAR OCH 100 MIL TILL FOTS
UNDER DET SOM VAR DEN LÄNGSTA OCH SISTA STORA
MÄNNISKOJAKTEN I DEN VILDA VÄSTERN.